П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16698/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач: Граб Л.С. 
23 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив:
-визнати дії Закарпатського ГУ ПФУ такими, що порушили законні права позивача-інваліда по зору 2 гр., на вчасний, належний вид і розмір пенсії. Згідно вимог п. 4,6 ч. 1 ст. 5 КАСУ - визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії по законній зміні виду пенсії; стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень кошти на відшкодування шкоди заподіяної його протиправними рішеннями, дією чи бездіяльністю;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести законний перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно вимог законодавства України, враховуючи дані наявні в особовій справі (персональній обліковій картці - яку приховують від мене). Визнати дії, бездіяльність відповідача, по дотриманню вимог ст. 3, 8-9, 19, 22, 48 КУ, ст. 28 КІ, ст. 10, 16, 40, 45-46 ЗУ 1058, ст.16-20 3У «Про звернення громадян», Порядку 22-1 такими, що порушили: гарантоване право позивача на вчасну, законну, належну соціальну виплату та проігнорували незаконно обов`язки ГУ ПФУ в Закарпатській області;
-зобов`язати відповідача врахувати при нарахуванні соціальної виплати, добровільно сплачені внески за 2-3 квартал 2005 року; реальний дохід за період 01.01.1999-31.03.2005 років, згідно довідки ДФС ГУДФС у Житомирській області Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області від 02.03.2018р. р/н 688/к/06-25-13 (є в справі позивача, яку Закарпатське ГУ ПФУ належно не врахувало, не згадало, свідомо проігнорувало, не знає про її існування), згідно норм Податкового Кодексу України;
-стягнути з ГУ ПФУ Закарпатської області свідомо нанесену матеріальну шкоду 60 560 гривень, моральну шкоду (здоров`ю)- 2 400 000 грн., загалом в сумі 2 460 560 гривень;
-поновити процесуальні строки звернення до адміністративного суду - 6 місяців, пропущені через сумнівне повернення позовних заяв від 10.12.2025р. і 10.03.2026р., 10.04.2026 року - з свідомою, умисною, незаконною метою, порушити право позивача на вчасний судовий за хист, не допустити поновлення права на найвигідніший (доцільний ) вид, розмір пенсійної виплати, залишено незаконно-свавільно без розгляду - оскаржено в суди вищих інстанцій.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 позовну заяву залишено без руху. Вказано на недоліки, на усунення яких, необхідно надати суду: нову (уточнену) позовну заяву, у тому числі її примірників для надіслання на адресу відповідача, у якій конкретизувати її прохальну частину, зазначивши, з якого часу відповідачем вчинено незаконні дії, які порушують права позивача і з якого періоду має бути здійснений перерахунок його пенсії за віком; викласти прохальну частину позовної заяви без вимог п. 7 про витребування доказів; відповідно до п. 5 ст. 161 КАС України у разі необхідності подати клопотання про призначення експертизи; про витребування доказів; про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску-з обгрунтуваннями причин їх заявлення та з урахуванням висновків суду, викладених у цій ухвалі; обґрунтованих розрахунків сум моральної та матеріальної шкоди, доказів на підтвердження їх розміру та доказів завдання цієї шкоди саме відповідачем.
Ухвалою суду від 19.05.2026 позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам закону, а відтак вважає, що підстави для виконання ухвали від 05.05.2026 були відсутні. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч.2 ст. 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній у встановлений законом строк не виконав вимог ухвали від 05.05.2026 про залишення позовної заяви без руху.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 частини четвертої цієї статті кодексу встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частиною четвертою статті 161 КАС України, унормовано, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
За приписами п. 5 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання, у тому числі про призначення експертизи; про витребування доказів; про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску тощо.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції, зокрема, вказав про те, що позивач в 5 пункті позовних вимог просить врахувати при нарахуванні соціальної виплати добровільно сплачені внески за 2-3 квартал 2005 року, реальний дохід за період 01.01.1999 - 31.03.2005 згідно довідки ДФС ГУ ДФС у Житомирській області Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області від 02.03.2018р. р/н 688/к/06-25-13, згідно норм Податкового Кодексу України, проте вказаної довідки до матеріалів справи не надає. Також не надано обґрунтованих розрахунків сум моральної та матеріальної шкоди, доказів на підтвердження їх розміру та доказів завдання цієї шкоди саме відповідачем.
Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Положення частини четвертої статті 161 КАС України встановлюють імперативний припис щодо поведінки заявника позову, а саме-норма цієї статті зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в той же час інша частина цієї статті надає право позивачу у разі подання письмових чи електронних доказів додати до позовної заяви копії відповідних доказів.
Тобто, процесуальний закон зобов`язує позивача надати до позовної заяви лише наявні в нього докази.
В той же час, колегія суддів зазначає, що питання про достатність, належність та допустимість доказів вирішується судом вже на стадії розгляду справи по суті. І тоді суд, який окрім іншого, відповідно до ч.3 ст.77 КАС України наділений повноваженнями збирати докази з власної ініціативи, має можливість під час розгляду справи за необхідності звернутись до відповідача чи інших осіб, які володіють необхідною для встановлення обставин справи інформацією, щодо витребування оригіналів документів, або належним чином завірених копій останніх.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №320/3053/19 звернув увагу, що положення частини третьої статті 77 КАС України надають суду право пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи. Суд не повинен позбавляти особу права доступу до суду у зв`язку з відсутністю у неї певних документів, які можуть слугувати доказами у справі. Тим більше, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також підставою для залишення апеляційної скарги без руху слугувало те, що позивачем не подано до суду окремого клопотання про призначення експертизи, а заявлено про її призначення у клопотанні про витребування доказів.
В той же час, неоформлення клопотання про призначення експертизи не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху. 
Якщо суд вважав, що розгляд клопотання, заявленого в самому позові, а не окремим документом, неможливий, то був вправі залишити таке без розгляду, а не повертати позовну заяву.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
У статтях 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», Серії A №333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - «Конвенція») містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви №38366/97, №38688/97, №40777/98, №40843/98, №41015/98, №41400/98, №41446/98, №41484/98, №41487/98, №41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pйrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява №3256-57) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Отже, суд не повинен тлумачити положення статті 169 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, а також, застосовуючи положення статей 160,161 КАС України формально підходити до цих правових норм.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою у справах №420/45/20, №215/4776/18 та №215/5994/18.
Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 2а-15994/12/2670, на яку послався суд першої інстанції, розглядається питання саме щодо належності доказу, який підтверджує поважність пропуску строку звернення до суду, а не питання щодо відповідності позовної заяви статтям 160,161 КАС України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позивачу позовної заяви у даній справі, а тому оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст.242 КАС України.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 320 КАС України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 160, 161, 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної шкоди скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Граб Л.С.
Судді | | | Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.