| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/10001/25 Головуючий у 1 інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 9710301300714 від 17.07.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, за наявності страхового стажу 40 років, згідно ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.07.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2025 № 9710301300714 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.07.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років згідно ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення від 17 липня 2025 року №971030130714 про відмову у переході на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Апелянт вказує, що наданими документами не підтверджено постійне проживання або роботу ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС протягом не менше чотирьох років станом на 01 січня 1993 року. При цьому, відповідач зазначає, що з 01 вересня 1985 року до 29 червня 1989 року ОСОБА_1 навчалася у Корсунь-Шевченківському педагогічному училищі, а згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 працювала в Литвинецькій середній школі з 15 серпня 1989 року. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що станом на 01 січня 1993 року ОСОБА_1 відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю лише 3 роки 4 місяці 17 днів, а тому, право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку не підтверджено.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживав або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, серії НОМЕР_2 від 21 грудня 2000 року, виданим Черкаською обласною державною адміністрацією.
Відповідно до довідки Литвинецького старостинського округу №5 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 26 червня 2025 року №246, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження до 03 вересня 1986 року та з 03 вересня 1986 року до 16 грудня 1991 року була зареєстрована та проживала за адресою: Черкаська область, Черкаський (Канівський) район, с. Литвинець, на той час - ОСОБА_2 . У вказаній довідці також зазначено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 с. Литвинець та с. Ковалі Канівського району Черкаської області віднесені до IV категорії радіаційного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідкою Литвинецького старостинського округу №5 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 08 липня 2025 року №261, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження та по теперішній час зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У цій довідці також зазначено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 с. Литвинець та с. Ковалі Канівського району Черкаської області віднесені до IV категорії радіаційного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.
09 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою щодо переходу на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності, прийняло рішення від 17 липня 2025 року №9710301300714 про відмову у переході на пенсію за віком, у зв`язку з відсутністю законних підстав. Підставою відмови зазначено те, що при розгляді поданих документів встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1985 року до 29 червня 1989 року навчалася у Корсунь-Шевченківському педагогічному училищі, а згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 15 серпня 1989 року, працювала у Литвинецькій середній школі з 15 серпня 1989 року. З огляду на це, відповідач дійшов висновку, що станом на 01 січня 1993 року ОСОБА_1 відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 4 місяці 17 днів, у зв`язку з чим, відмовив у переході на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Згідно пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Статтею 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Відповідно до п. 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XI, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, є такими, що належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Приписи ч. ч. 1, 3, 4 ст. 65 Закону № 796-XII визначають, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.
Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, визначає правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Згідно з пунктом 6 Порядку №51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Крім того, зі змісту зразка посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, затвердженого Порядком №51, вбачається, що таке посвідчення підтверджує право особи на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-XII, є безстроковим та діє на всій території України.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення, перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи - документи про період проживання або роботи на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, а також посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з яким с. Литвинець Канівського району Черкаської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 липня 2025 року №9710301300714, яким ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови стало встановлення відповідачем відсутності документального підтвердження постійного проживання або роботи ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС протягом не менше чотирьох років станом на 01 січня 1993 року.
При цьому, як у рішенні про відмову, так і в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1985 року до 29 червня 1989 року навчалася у Корсунь-Шевченківському педагогічному училищі, а згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 працювала у Литвинецькій середній школі з 15 серпня 1989 року. З огляду на зазначене, пенсійний орган дійшов висновку, що станом на 01 січня 1993 року ОСОБА_1 відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 4 місяці 17 днів.
Колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до статті 65 Закону №796-XII, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Аналогічне правове регулювання закріплено у пункті 2 Порядку №51, згідно з яким, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII та іншими актами законодавства.
З вищенаведеного вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів зазначає, що подібні правовідносини неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом.
Так, Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі № 404/5266/16-а (2-а/404/29/17), від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17 та інших виснував, що «…єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи...».
У пункті 30 постанови від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також констатував, що Законом № 796-ХІІ та Порядком № 51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18) також зазначалось, що «… право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Отже, системний аналіз викладених правових норм та висновків Верховного Суду дає підстави стверджувати, що особи, які станом на 01.01.1993 проживали або працювали в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років, набули право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, установленого для одержання державних пенсій у розрахунку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та/або нескасоване посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відтак, таке посвідчення є підставою для встановлення особі, якій воно видано, пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.
Враховуючи вищезазначене, факт проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю та набуття нею статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 21 грудня 2000 року.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що вказане посвідчення було скасоване, визнане недійсним або оспорене у встановленому законом порядку.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1985 року до 29 червня 1989 року навчалася у Корсунь-Шевченківському педагогічному училищі, а згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 працювала у Литвинецькій середній школі лише з 15 серпня 1989 року, слід зазначити наступне.
Вказані обставини самі по собі не спростовують факту набуття ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який підтверджений чинним посвідченням, виданим уповноваженим органом.
Крім того, відповідно до довідок Литвинецького старостинського округу №5 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 26 червня 2025 року №246 та від 08 липня 2025 року №261 ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у с. Литвинець Черкаського району Черкаської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Отже, подані ОСОБА_1 документи узгоджуються між собою та підтверджують наявність у неї статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4.
Водночас, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю та не доведено наявності підстав для неврахування чинного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.07.2025 № 9710301300714 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування.
Також, колегія суддів вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 липня 2025 року про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років згідно ст. ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.
Безименна Н.В.