КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7320/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № ОПШ 043558 від 21.10.2025 про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону. 
Позов обґрунтовано тим, що позивач не є автомобільним перевізником, не має статусу фізичної особи-підприємця з 29.05.2025, не здійснював діяльності у сфері перевезень, не керував транспортним засобом під час перевірки, а транспортний засіб був переданий водію ОСОБА_2 у тимчасове користування. Позивач вказує, що відповідач неправомірно ототожнив власника транспортного засобу з автомобільним перевізником.
Ухвалою судді від 28.10.2026 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Відповідач проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що 13.08.2025 під час рейдової перевірки на автомобільній дорозі Н-23 км 81+860 перевірено транспортний засіб ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу за відсутності товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, а також за відсутності індивідуальної контрольної книжки водія. За результатами перевірки складено акт № ОАР 034446 від 13.08.2025. 
Відповідач також зазначив, що водій ОСОБА_2 під час перевірки повідомив посадовим особам Укртрансбезпеки, що автомобільним перевізником є ОСОБА_1 , працює у нього та зазначив відповідні пояснення в акті перевірки. Крім того, відповідач послався на відеозапис рейдової перевірки, з якого, на його думку, підтверджується, що саме позивач був автомобільним перевізником у спірному перевезенні. 
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.
Суд встановив, що 13.08.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки транспортного засобу марки ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі Н-23 км 81+860. На момент проведення перевірки транспортним засобом керував водій ОСОБА_2 . 
За результатами перевірки встановлено порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: на момент перевірки у позивача була відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж та індивідуальна-контрольна книга водія ОСОБА_2 .
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР 034446 від 13.08.2025.
Водій ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом акта перевірки та надав пояснення про те, що він працює на ОСОБА_1 . 
З наданих сторонами матеріалів убачається, що предметом перевезення був вантаж, який відповідач ідентифікує як гіпсокартонна плитка, профіль, плита, а перевезення здійснювалося покупцю ФОП ОСОБА_3 відповідно до видаткової накладної від 13.08.2025 № 54. При цьому відповідач зазначає, що під час перевірки водієм була надана саме видаткова накладна, тоді як товарно-транспортна накладна або інший належний документ на вантаж, який би відповідав вимогам статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відсутній. 
Судом також встановлено, що на підставі акта рейдової перевірки № ОАР 034446 від 13.08.2025 відповідачем було розпочато розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Повідомленням № 80254/32/24-25 від 10.09.2025 позивача було запрошено на розгляд справи, призначений на 30.09.2025. 
На розгляд справи 30.09.2025 ОСОБА_1 з`явився та подав письмові пояснення з клопотанням про закриття провадження у справі. У цих поясненнях позивач зазначив, що на момент перевірки він не був суб`єктом господарювання (ФОП), зареєстрований як ФОП, транспортний засіб ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був переданий водію ОСОБА_2 у тимчасове користування на підставі приватної домовленості, ОСОБА_2 не є його найманим працівником та не перебуває з ним у трудових відносинах. Також зазначив про відсутність доказів надання послуг з перевезення та про те, що на момент перевірки позивач не керував транспортним засобом. 
З огляду на подані позивачем пояснення та необхідність додаткового з`ясування обставин справи відповідач відклав розгляд справи на 21.10.2025. На цей розгляд були повторно запрошені позивач ОСОБА_1 та водій ОСОБА_2 . Крім того, відповідач направив запит про надання інформації до постачальника вантажу — ФОП ОСОБА_4 — щодо накладної від 13.08.2025 № 54. Водночас відповідь на зазначений запит, згідно відзиву на позов, до відповідача не надійшла. 
Відповідач у відзиві зазначає, що 21.10.2025 на розгляд справи з`явився позивач ОСОБА_1 , тоді як водій ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явився. 
За результатами розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем винесено постанову № ОПШ 043558 від 21.10.2025 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн. Підставою для застосування штрафу відповідач визначив порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону, а саме перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених законом. 
Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт», який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, а також відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами.
Згідно з частинами 1 та статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що Зза порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а не будь-яка особа, яка має певний зв`язок із транспортним засобом або вантажем.
З аналізу наведених норм убачається, що для правомірного застосування адміністративно-господарського штрафу відповідач мав встановити та довести не лише факт відсутності на момент перевірки документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а й те, що саме позивач у спірних правовідносинах виступав автомобільним перевізником.
Суд зазначає, що поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник» не є тотожними. Власник транспортного засобу може бути автомобільним перевізником лише за умови, якщо саме він здійснює перевезення вантажу на комерційній основі або за власний кошт. Сам по собі факт належності особі транспортного засобу не свідчить автоматично про те, що така особа є автомобільним перевізником у конкретному перевезенні.
Водночас із наданих до суду матеріалів не вбачається, що під час рейдової перевірки посадовими особами відповідача було встановлено належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_1 організовував перевезення, надавав послугу з перевезення вантажу, діяв як перевізник за домовленістю з вантажовідправником чи вантажоодержувачем або здійснював це перевезення за власний кошт.
Відповідач посилається на те, що водій ОСОБА_2 під час перевірки повідомив посадовим особам Укртрансбезпеки, що автомобільним перевізником є ОСОБА_1 , та зазначив, що працює у нього.
Суд оцінює такі пояснення як доказ, що підлягає перевірці та оцінці в сукупності з іншими доказами у справі. Разом з тим самі по собі пояснення водія, без підтвердження їх іншими належними та допустимими доказами, не є достатніми для беззаперечного висновку про наявність у позивача статусу автомобільного перевізника.
Матеріали справи не містять доказів перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах із позивачем, укладення між ними цивільно-правового договору щодо здійснення перевезення, виплати позивачем винагороди водію, надання позивачем доручень щодо перевезення вантажу або іншого документального підтвердження того, що водій діяв саме в інтересах та за завданням позивача як автомобільного перевізника.
Суд також бере до уваги, що позивач під час розгляду справи відповідачем надав письмові пояснення, у яких зазначив, що на момент перевірки не мав статусу фізичної особи-підприємця, не здійснював діяльності у сфері перевезень, не перебував у трудових відносинах із водієм ОСОБА_2 , а транспортний засіб був переданий останньому у тимчасове користування на підставі приватної домовленості.
Факт припинення позивачем статусу фізичної особи-підприємця сам по собі не виключає можливості визнання фізичної особи автомобільним перевізником у разі доведення фактичного здійснення нею перевезення вантажу на комерційній основі або за власний кошт. Водночас така обставина має значення для оцінки доводів сторін, оскільки відповідач, попри заперечення позивача, мав довести фактичне здійснення саме позивачем діяльності з перевезення у спірному випадку.
Посилання відповідача на видаткову накладну від 13.08.2025 № 54 також не підтверджує статус позивача як автомобільного перевізника. Зі змісту наявних у справі матеріалів убачається, що вказана накладна стосується передачі товару, який перевозився, однак сама по собі вона не є доказом того, що саме ОСОБА_1 був перевізником цього вантажу.
Крім того, відповідач сам зазначив, що направляв запит до постачальника вантажу - ФОП ОСОБА_4 - щодо накладної від 13.08.2025 № 54, однак відповідь на цей запит до відповідача не надійшла. Тобто на момент прийняття оскаржуваної постанови відповідач не мав підтвердження від вантажовідправника щодо того, ким саме було організовано перевезення та хто виступав автомобільним перевізником.
Щодо наданого відповідачем, разом з відзивом на позов, відеозапису рейдової перевірки суд зазначає таке.
З дослідженого судом відеозапису вбачається лише факт проведення рейдової перевірки транспортного засобу, наявність у транспортному засобі вантажу та відсутність у водія товарно-транспортної накладної на момент перевірки.
Водночас відеозапис не містить відомостей, які б безпосередньо підтверджували, що саме позивач ОСОБА_1 був автомобільним перевізником у спірному перевезенні. Із відеозапису не вбачається, що позивач організовував перевезення, надавав послуги перевезення вантажу, отримував або мав отримати плату за таке перевезення, перебував у правовідносинах із вантажовідправником чи вантажоодержувачем, або що водій ОСОБА_2 виконував перевезення саме за його дорученням.
Таким чином, відеозапис може підтверджувати обставини перевірки та відсутність окремих документів, однак не підтверджує належного суб`єкта відповідальності за виявлене порушення.
Суд наголошує, що у цій справі сам факт відсутності товарно-транспортної накладної або іншого належного документа на вантаж не є достатньою підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу саме до позивача. Для цього відповідач повинен був довести, що позивач є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене, саме відповідач мав довести правомірність постанови № ОПШ 043558 від 21.10.2025, у тому числі наявність у позивача статусу автомобільного перевізника в межах спірного перевезення.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач довів факт проведення рейдової перевірки, факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , факт наявності вантажу та факт відсутності товарно-транспортної накладної на момент перевірки. Водночас відповідач не довів належними, допустимими та достатніми доказами, що саме позивач ОСОБА_1 був автомобільним перевізником під час здійснення спірного перевезення.
Суд також враховує, що адміністративно-господарська відповідальність має індивідуальний характер і може бути застосована лише до особи, яка є суб`єктом відповідного правопорушення. Невстановлення належного суб`єкта відповідальності свідчить про необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень.
Оскільки відповідач не встановив належним чином та не довів наявність у позивача статусу автомобільного перевізника у спірному перевезенні, суд дійшов висновку, що постанова № ОПШ 043558 від 21.10.2025 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн є необґрунтованою та такою, що прийнята без повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи.
За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови № ОПШ 043558 від 21.10.2025 підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 986,40 грн, а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 102 ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправними дій та скасування рішення -задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України на транспорті № ОПШ 043558 від 21.10.2025 якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 986,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА