Справа № 142/123/26
Провадження № 22-ц/801/1731/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

09 липня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» Крушельницької Даяни Миколаївни
на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Нестерука В.В.
у справі №142/123/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.07.2024 року між ним і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1421-4422. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 22 100,00 грн.; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; - комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка – 1,20 % в день; стандартна % ставка – 1,50 % в день; базовий період – проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у Договорі і визначена Сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт кредитодавця.
Позивач, через партнера АТ КБ «Приват Банк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приват Банк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. 
Відповідач всупереч умовам кредитного договору, порушила вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. 
Станом на 19.01.2026 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить: 86 242,30 гривен, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом – 19 414,01 гривень, - прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 66 828,29 гривень. 
Разом з тим позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 5736,78 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 80505,52 гривень. 
За вказаних обставин просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, в розмірі 80 505, 52 грн, що складається із: прострочена заборгованість за кредитом – 19 414,01 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 61 091,51 грн. 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 14214422 від 14.07.2024 в розмірі 34 414,72 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 12 507,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 21 907,72 гривен та судовий збір в розмірі 1138,40 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача Крушельницька Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що встановлена у кредитному договорі процентна ставка, визначена п.4.15, відповідала вимогам законодавства і не перевищувала передбаченого граничного значення на момент укладення кредитного договору. А тому вважає судом помилково здійснено перерахунок нарахованих щоденно відсотків за користування кредитом.
Також апелянт вважає правомірним нарахування комісії, яка передбачена Законом України «Про споживче кредитування».
Вказує й на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором складений відповідно до умов договору, містить всі необхідні відомості, щодо основного боргу, нарахованих відсотків, суми платежів за залишок. 

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 29 червня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 14 липня 2024 року між позивачем ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1421-4422 продукту "На все".
Даний кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови.
Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Договір про відкриття кредитної лінії № 1421-4422 від 14 липня 2024 року позичальником підписано одноразовим ідентифікатором А0524.
Згідно п. 4.1., п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії № 1421-4422 від 14 липня 2024 року, загальний розмір кредиту за цим договором складає 22 100,00 гривень, дата видачі кредиту: 14 липня 2024 року.
В договорі про відкриття кредитної лінії № 1421-4422 від 14 липня 2024 року позичальником ОСОБА_1 було зазначено номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою з платіжної системи LiqPay та довідкою про перерахування суми кредиту № 1421-4422 від 14 липня 2024 року ОСОБА_1 встановлено перерахування 14 липня 2024 року через платіжну систему LiqPay суми в розмірі 22 100,00 грн. відповідно до договору № 1421-4422 на номер картки НОМЕР_1 з ID платежу 2489223354 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1421-4422 від 14 липня 2024 року, станом на 19 січня 2026 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 складає разом 86 242,30 грн., з яких заборгованість за основним боргом в розмірі 19 414,01 грн, залишок відсотків в розмірі 66 828,29 грн.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, та наявність заборгованості у відповідача за ним.
Проте суд не погодився із заявленим розміром заборгованості, зокрема, в частині нарахування процентів за користування кредитом, вважаючи, що такі в період після 21.08.2024 року нараховані в порушення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» , яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Крім того, вважав несправедливим та таким, що суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів умови договору щодо нарахування комісії у розмірі 15 % від суми кредиту за його надання, оскільки така комісія фактично не пов`язана з наданням позичальнику окремої самостійної послуги.
Також, судом встановлено розбіжність щодо внесених відповідачем платежів на погашення кредиту, та відображення їх у розрахунку заборгованості, а тому судом зроблено власний розрахунок заборгованості.
Колегія суддів вважає такий висновок суд правильним. 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1421-4422 від 14 липня 2024 року у електронній формі з використанням електронного підпису.
Квитанцією АТ КБ «Приват Банк», із яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 р про надання послуг в системі LiqPay про перерахування коштів, підтверджено факт перерахування ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay кредитних коштів на карту отримувача, вказану у заявці.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Заявляючи вимогу про стягнення із відповідача кредитної заборгованості в розмірі 80 505,52 грн, позивач включив до цієї суми прострочену заборгованість за кредитом (тіло кредиту), прострочену заборгованість за нарахованими процентами, та комісію за видачу кредиту. 
Вирішуючи питання щодо правильності нарахування кредитної заборгованості, суд першої інстанції належним чином дослідив подані сторонами докази, зокрема, розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений позивачем та скрін інформації по договору №1421-4422 від 14.07.2024, поданий відповідачем та встановив певні розбіжності у вказаних даних.
Так, з розрахунку заборгованості позивача вбачається, що відповідачем для погашення заборгованості вносилися періодичні платежі, зокрема, 27 липня 2024 року в розмірі 5 263,13 грн., 13 серпня 2024 року – 5 263,13 грн., 24 серпня 2024 року – 5 462,03 грн, 11 вересня 2024 року – 1 000,00 грн., 12 вересня 2024 року – 1 500,00 грн., 09 жовтня 2024 року – 1 500,00 грн., 16 жовтня 2024 року – 2 399,19 грн., 18 жовтня 2024 року – 1 000,00 грн., 21 жовтня 2024 року – 1 500,00 грн., 23 жовтня 2024 року – 1 500,00 грн, 15 жовтня 2024 року – 1 000,00 грн., 08 січня 2025 року – 1 257,00 грн., 05 червня 2025 року – 1 360,00 грн. 
Водночас відповідно до наданого відповідачем доказу - довідки щодо інформації по договору №1421-4422 від 14.07.2024, вбачається, що платіж від 13 серпня 2024 року було внесено одноразово у розмірі 10 725,16 грн. Тоді як позивачем у розрахунку заборгованості вказана сума розділена на два окремі платежі: перший — від 13 серпня 2024 року у розмірі 5 263,13 грн, другий — від 24 серпня 2024 року у розмірі 5 462,03 грн. 
Зазначене стало підставою для нарахування позивачем процентів за користування кредитом у більшому розмірі, оскільки платіж від 13 серпня 2024 року у сумі 10725,16 грн. мав бути зарахований у рахунок погашення відсотків у сумі 4137,97 грн, а залишок у сумі 6587,19 грн. - у рахунок погашення тіла кредиту, внаслідок чого його розмір зменшується.
Проаналізувавши розрахунок, зроблений судом першої інстанції у частині зарахування коштів, апеляційний суд вважає його правильним, а посилання в апеляційній скарзі щодо черговості погашення кредитної заборгованості у даному випадку недоречне, оскільки йдеться не про черговість зарахування коштів, а про неправильне розділення (поділ) позивачем внесеного відповідачем платежу на дві частини із проміжком у часі 10 днів - 13 серпня 2024 року та 24 серпня 2024 року.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинному законодавству.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір №1421-4422 про відкриття кредитної лінії був укладений 14.07.2024 тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1%.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість за процентами за користування кредитом за укладеним між сторонами кредитним договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1%, зважаючи на строк дії договору (300 днів).
Апелянт наполягає, що саме розмір процентної ставки 1,50 % (фіксована процентна ставка) міг застосовуватися до 20.08.2024, натомість ним застосовано процентну ставку 1,388, %, що не порушує вимоги згаданого вище Закону.
Проте апелянт не врахував, що Перехідні положення закону застосовуються у разі необхідності врегулювання відносин, пов`язаних із переходом від існуючого правового регулювання до нового, яке запроваджується прийняттям відповідного закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що визначають особливості набрання чинності законом або окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, у разі їх наявності в законі, також включаються до перехідних положень.
Отже, у даному випадку законодавцем застосовано ультраактивну форму регулювання суспільно-правових відносин та визначено перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нових правових норм.
Оскільки Закон України №3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023 та встановлено перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5 %, у період з 22.04.2024 по 20.08.2024 – 1,5 %, а з 20.08.2024 – 1 %.
Згідно з п. 2 - 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Банкам протягом:
30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону щодо забезпечення можливості проведення Національним банком України інспекційних перевірок та надання йому інформації шляхом віддаленого доступу з використанням інформаційно-комунікаційних технологій;
90 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи, не зазначені в абзаці другому цього пункту, у відповідність з вимогами цього Закону.
Надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, вказаними пунктами було визначено порядок дії новоприйнятих норм, як до кредитних договорів, укладених до набрання ними чинності, так і до кредитних договорів, укладених після набрання ними чинності.
Таким чином, надавачі фінансових послуг, у тому числі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», зобов`язані були протягом 30 днів починаючи з дня набрання Законом №3498-ІХ чинності, тобто з 24.12.2023, привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Проте ТОВ “Укр Кредт Фінанс” незважаючи на те, що договір про відкриття кредитної лінії № 1421-4422 укладено 14 липня 2024 року, тобто після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладеного ним договору відповідно до вимог чинного законодавства.
Вірними є висновки суду про те, що нарахування комісії за отримання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту є несправедливим та таким, що суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів, оскільки така комісія фактично не пов`язана з наданням позичальнику окремої самостійної послуги. 
Виходячи зі змісту вищенаведених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.
Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження № 61-45662св18) та від09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
За таких підстав, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, у меншому розмірі ніж заявлений позивачем, з яким погоджується апеляційний суд, 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 05 травня 2026 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:     І.М. Стадник

Судді:      М.В. Матківська

І.В. Міхасішин