КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 липня 2026 року суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кияшко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Никитюка О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2024 ОСОБА_1 піддано стягненню за ч.1 ст.483 МК України у виді штрафу в розмірі 50% несплаченої суми митних платежів, що становить 1 102 015 грн. 70 коп. на користь держави. На підставі ст.541 МК України стягнуто з ОСОБА_1 вартість товарів у розмірі 2 204 031 грн. 40 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Никитюк О.І. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову судді місцевого суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник зазначає, що протокол складений на ОСОБА_1 за переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання як підстави для переміщення товару сертифікатів, одержаних незаконним шляхом, однак суд притягнув останню до відповідальності за переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання документів, що містять неправдиві відомості. Вказує, що суд, не заперечивши достовірність поданих ПП «Зелені вітрила» товаротранспортних накладних та накладних з придбання лісоматеріалів ТОВ «Деревообробний комбінат «Сіхе Україна» та ФОП ОСОБА_2 , не зазначив у постанові які саме відомості у цих документах є неправдивими, а митний орган не обґрунтував свій висновок про незаконність отримання цих документів. Наголошує, що у разі подання директором ПП «Зелені вітрила» для отримання сертифікатів документів з недостовірною інформацією, орган Держлісагенства повинен був відмовити у видачі цих сертифікатів, однак оскільки сертифікати видано, то немає підстав ставити під сумнів законність дій органу державної влади. Звертає увагу, що матеріали справи містять два взаємовиключних пакети документів від кожного контрагента ПП «Зелені вітрила», однак суд без жодних обґрунтувань надав перевагу одним документам над іншими.
Представник Координаційно-моніторингової митниці Ясінська О.Я. подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про день, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила.
Адвокат Никитюк О.І. не заперечував проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення адвоката Никитюка, який підтримав апеляційну скаргу, представника Координаційно-моніторингової митниці Григораша Д.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, суддя місцевого суду обґрунтував його доказами, які містяться в матеріалах справи.
Зокрема висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на даних, що містяться у протоколі про порушення митних правил, копіях заяв про видачу сертифікатів, копіях митних декларацій та інших документах.
Відповідно до протоколу про порушення митних правил №0162/126000/23 від 03.11.2023 ОСОБА_1 вчинила дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товару, а саме «Пиломатеріали обрізні, необроблені, розпиляні уздовж, нестругані, не шліфовані, не мають торцевих з`єднань, з дерев`яними прокладками. Рейки дерев`яні загострені із сосни» загальною вартістю 2 204 031, 40 грн., з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій № ВН.961946 від 23.08.2023, № ВН.961716 від 17.07.2023, № ВН.960771 від 02.03.2023, № ВН.960600 від 01.02.2023, № ВН.960361 від 16.12.2022, № ВН.722898 від 28.10.2022, одержаних незаконним шляхом. 
Як вбачається з матеріалів справи, видача вищевказаних сертифікатів здійснена Центрально-Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства на підставі наданих ПП «Зелені вітрила» документів щодо закупівлі деревини та пиломатеріалів у ТОВ «Деревообробний комбінат «Сіхе Україна» та ФОП  ОСОБА_2 .
Однак, з відповіді ТОВ «Деревообробний комбінат «Сіхе Україна» від 13.06.2023 № 1306-1 вбачається, що товариство не мало фінансово-господарських операцій з продажу деревини (пиломатеріалів, дров тощо) з ПП «Зелені вітрила», не укладало жодних договорів, не виписувало жодних податкових, видаткових, товаро-транспортних накладних, актів виконаних робіт чи інших документів.
Також з відповіді ФОП ОСОБА_2 від 20.09.2023, вх. № 3485/13-18 вбачається, що упродовж 2022-2023 років зазначений суб`єкт господарювання фінансово-господарських взаєморозрахунків з ПП «Зелені вітрила» не мав.
Таким чином, з метою отримання вказаних сертифікатів для здійснення експортних операцій, ПП «Зелені вітрила» надавались товаротранспортні накладні та накладні з придбання лісоматеріалів, які не могли бути підставою для видачі сертифікатів, оскільки у таких документах наведені відомості щодо суб`єктів господарської діяльності, з якими ПП «Зелені вітрила» фактично не мало будь-яких фінансово-господарських відносин.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості та вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Жодних доказів, які б спростовували висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційному суду надано не було.
Зокрема, в ході апеляційного розгляду  ОСОБА_1 та її захисник не спростували висновків місцевого суду про те, що між ПП «Зелені вітрила», ТОВ «Деревообробний комбінат «Сіхе Україна» та ФОП   ОСОБА_2 відсутні господарські відносини, а надані для оформлення сертифікати, товаро-транспортні накладні вказаними суб`єктам господарської діяльності не видавались.
В ході апеляційного розгляду не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б перешкодили або могли б перешкодити судді місцевого суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 вартості товару з огляду на наступне.
Апеляційний суд звертає увагу на практику ЄСПЛ щодо співмірності покарання, застосованого до особи, що передбачає обов`язкове застосування штрафу та конфіскація товару, як санкції за порушення митних правил, встановлених ст. 483 Митного кодексу («Краєва проти України» (заява №72858/13)).
Так, ЄСПЛ у вказаній справі зазначив, що у питанні встановлення критерію справедливого балансу між інтересами суспільства та правами людини, високі судді не сприйняли аргументів представника України. Вони зазначили, що національний суд лише формально послався на характер правопорушення, дав інформацію про заявницю та її фінансове становище. Проте у тексті рішення не було дано оцінку обставинам поведінки особи, зв`язку між поведінкою та правопорушенням. І оскільки обсяг перевірки був надмірно вузьким, критерій справедливого балансу не дотримано. Крім того, згідно зі ст. 483 Митного кодексу штраф у розмірі вартості товару та конфіскація товару були обов`язковими санкціями. Відсутність дискреції для судів не залишала можливості враховувати індивідуальні обставини. Це позбавляє сенсу будь-яку оцінку. ЄСПЛ раніше зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити необхідний справедливий баланс між спільним інтересом та захистом права власності окремо взятої особи. З огляду на це ЄСПЛ дійшов висновку, що в даній справі мало місце неспіврозмірне втручання у майнові права заявника. Тому ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції була порушена.
Крім того, у рішенні від 05.07.2023 № 5-р(II)/2023 Конституційний Суд України висловив позицію, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.
Також у рішенні ЄСПЛ від 06.11.2008 у справі «Ісмаїлов проти Росії» встановлено, що згідно з принципом верховенства права, який закріплений в усіх статтях Конвенції, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, стягнення повинне бути пропорційним, відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам. У випадку, якщо суд дійде висновку, що стягнення у вигляді конфіскації майна не забезпечить балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту права власності конкретної особи, то він має право не накладати таке стягнення навіть у випадку, коли воно передбачене положеннями МК України як обов`язкове.
З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, саме накладення штрафу буде достатнім покаранням для ОСОБА_1 , яке відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, передбачених п.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яке з урахуванням практики ЄСПЛ буде достатнім заходом впливу за вчинене порушення.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова зміні з виключенням з резолютивної частини постанови рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 вартості товарів у розмірі 2 204 031 грн. 40 коп.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнямиадвоката Никитюка О.І. в інтересах ОСОБА_1  задовольнити частково.
Змінити постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2024, виключивши з резолютивної частини рішення про стягнення з ОСОБА_1 вартості товарів у розмірі 2 204 031 грн. 40 коп.
В іншій частині постанову судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2024залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя