| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-1792/11/2670 Суддя першої інстанції: Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Кравченка Є.Д., суддів Осіпової О.Ю., Златіна С.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2011 р. (справа №2а-1792/11/2670) ухвалено:
1. Адміністративний позов задоволено частково.
2. Зобов`язано Українську військово-медичну академію компенсувати ОСОБА_1 оплачений ним проїзд у відпустку в межах України у 2009 році для нього та членів його сім`ї.
3. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
4. Присуджено на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 (одна) грн. 70 коп.
У подальшому позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю у справі, у якій просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання у визначений судом строк.
Заява мотивована тим, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2011 по справі №2а-1792/11/2670 не виконана відповідачем до теперішнього часу, а тому позивач вважає за доцільне встановлення судового контролю за її виконанням. Також заявник зазначив, що не пам`ятає вартість проїзних документів, які постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2011 по справі №2а-1792/11/2670 зобов`язано відповідача йому компенсувати. Ці проїзні документи знаходяться у відповідача.
Як зазначив ОСОБА_1 судами першої та апеляційної інстанцій по справі №2а-1792/11/2670 встановлено, що 23.12.2009 позивач звернувся до відповідача з рапортом про компенсацію йому та членам його сім`ї проїзду залізничним транспортом до місяця проведення щорічної основної відпустки та у зворотному напрямку, до якого додав проїзні документи (НЯ № 569971, НЯ 569972, ОЗ №327641, ОЗ №327642).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 2а-1792/11/2670.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Також суд першої інстанції наголосив на тому, що матеріали справи не містять відомостей про початок виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по справі, при цьому відсутні будь-які інші документи про хід такого виконавчого провадження, як і докази його завершення, однак позивач вже звернувся до суду з даною заявою у порядку ст. 382 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким встановити судовий контроль за постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2011 по справі № 2а-1792/11/2670 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про її виконання у визначений судом строк.
Посилаючись на ту обставину, що абз. 2 ч.1 ст. 382 КАС України встановлює обов`язок суду у адміністративних справах з приводу захисту та пільг за письмовою заявою заявника зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, просить його заяву задовольнити.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження та встановлено 15 денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та заперечень.
Після надходження адміністративної справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2026 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження.
Від Української військово-медичної академії до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій заявник просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 залишити без змін. 
Відповідач зазначив, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18.
Перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 3 ст. 14 КАС України унормовано, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.
Важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення, є судовий контроль за його виконанням.
Статтею 381-1 КАС України унормовано, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
В свою чергу, ч. 1 ст. 382 КАС України обумовлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Аналіз зазначених змін до КАС, внесених Законом № 4094-ІХ, свідчить про те, що законодавцем встановлені правові норми, які вдосконалюють захист осіб, що звернулися до суду з позовами щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо від тривалого невиконання судових рішень.
Як зазначено у пояснювальній записці до проєкту Закону № 4094-ІХ, він був ухвалений як елемент виконання Україною зобов`язань у межах групи справ Іванов (№ 40450/04)/Бурмич (№ 46852/13) і Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання судових рішень, схвалену розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №1218-р.
Метою внесення змін до процесуального закону є забезпечення реального виконання судових рішень, а не формальне підтвердження обов`язку суб`єкта владних повноважень.
Апеляційний суд встановив, що справа № 2а-1792/11/2670 стосується пільг, які обумовлені підпунктом "б" пункту 1 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, зокрема військовослужбовці мають право на безоплатний проїзд у відпустку в межах України. Члени сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) мають право на безоплатний проїзд залізничним, повітряним, водним та автомобільним (за винятком таксі) транспортом до місця проведення відпустки військовослужбовцем в межах України.
Суд першої інстанції, відмовляючи у встановленні судового контролю, не врахував імперативний характер норми абзацу 2 частини 1 статті 382 КАС України, яка покладає на суд обов`язок, за заявою стягувача, у справах про пільги, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду.
Крім того, суд першої інстанції посилаючись на відсутність у матеріалах справи відомостей про початок виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по справі, будь-яких інших документів про хід такого виконавчого провадження, зазначив про передчасність звернення позивача до суду із заявою у порядку статті 382 КАС України.
З даного приводу, колегія суддів зазначає, що положення статті 382 КАС України не містять застережень щодо можливості встановлення заходів судового контролю виключно після вжиття позивачем заходів з його примусового виконання у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
Аналіз норми статті 382 КАС України, у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України, дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність чи відсутність виконавчого провадження щодо виконання рішення суду не є перешкодою для встановлення судового контролю, з огляду на приписи частини четвертої статті 382 КАС України, якою унормовано, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.
Оскільки виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється як добровільно (самим боржником), так і у примусовому порядку (органами державної виконавчої служби), то судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи існує станом на час вжиття заходів такого контролю відкрите виконавче провадження та чи звертався позивач до державного виконавця з виконавчим листом.
Звернення позивача до суду на підставі статті 382 КАС України та примусове виконання рішення суду у порядку виконавчого провадження є окремими самостійними процедурами, спрямованими на виконання судового рішення, та можуть застосовуватися одночасно, а тому, посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не вичерпано заходи примусового виконання судового рішення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", у розумінні статті 382 КАС України не є підставою, яка обмежує право заявника на подачу заяви про встановлення судового контролю задля забезпечення виконання рішення суду, а отже, суд в цій частині припустився довільного тлумачення норм процесуального права.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2026 року у справі № 990/282/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2026 у справі № 990/282/24 сформувала правовий висновок, що норми КАС України не містять вимог про обов`язкове попереднє відкриття виконавчого провадження чи вичерпання всіх дій державним виконавцем як передумови для звернення із заявою в порядку статті 382 цього Кодексу та можливості встановлення заходів судового контролю виключно після вжиття позивачем заходів з його примусового виконання у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю з наведених мотивів.
Інших висновків про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суд першої інстанції фактично не навів, не дослідив подану позивачем заяву, та, відповідно, обставини наявності або відсутності підстав для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення не досліджувалися, оцінка ним не надавалась.
Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останні залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, спростовують висновки суду першої інстанції та колегією суддів приймаються до уваги.
Разом із тим аналіз статті 382 КАС України дозволяє дійти висновку, що судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), а тому для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.
При цьому, враховуючи імперативні приписи статті 382 КАС України розгляд заяви про встановлення судового контролю здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Колегія суддів враховує ту обставину, що постанову по справі 3 2а-1792/11/2670 було прийнято Окружним адміністративним судом міста Києва.
При цьому, Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ, зокрема частиною другою Прикінцевих та перехідних положень установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2026 у справі №990/282/24, за результатами перегляду у апеляційному порядку ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду сформувала наступні висновки:
«…124. КАС України не містить жодних обмежень щодо повноти компетенції суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвал суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення.
125. Відповідно до пункту 29 частини першої статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
126. За частиною п`ятою статті 382-1 КАС України ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.
127. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені статтею 315 КАС України, яка не містить положень щодо права суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
128. Водночас положення статті 320 КАС України визначають підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
129. Ухвала про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення за своєю правовою природою належить до судових рішень, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, оскільки вона приймається на стадії виконання судового рішення, яке вже набрало законної сили, і не зупиняє рух справи. Тому в суду апеляційної інстанції немає правових підстав для направлення матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на підставі статті 320 КАС України.
130. Натомість відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Тож у разі скасування ухвали про відмову в установленні судового контролю апеляційний суд наділений повноваженнями самостійно вирішити питання по суті.
131. Отже, переглядаючи такі ухвали, суд апеляційної інстанції уповноважений оцінювати правильність застосування норм процесуального права в повному обсязі в межах повноважень, визначених статтями 315, 317 КАС України.
132. За статтею 381-1, частиною першою статті 382 КАС України судовий контроль здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. У цій справі Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду діяв як суд першої інстанції, саме цей суд мав повноваження встановити судовий контроль за виконанням судових рішень. Водночас Велика Палата Верховного Суду має повноваження виправити помилкову відмову у його встановленні.
133. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду як суд апеляційної інстанції, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції норм статей 382-382-3 КАС України, має право виправити зазначену помилку: скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення - про задоволення заяви позивачки.».
Згідно із приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, що є підставою для скасування оскарженої ухвали.
З огляду на вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення заяви позивача, скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 2а-1792/11/2670 та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за судовим рішенням по справі № 2а-1792/11/2670, яким слід зобов`язати відповідача, з урахуванням триваючої збройної агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану, протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї постанови подати до суду першої інстанції звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2011 року у справі № 2а-1792/11/2670.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 325, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 2а-1792/11/2670 скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 2а-1792/11/2670 задовольнити.
Зобов`язати Українську військово-медичну академію протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї постанови подати до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2011 року у справі № 2а-1792/11/2670.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді О.О. Осіпова

С.В. Златін