УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/453/26   Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 39    Доповідач Галацевич О. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Григорусь Н.Й., 
Бондар О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Житомирі цивільну справу №279/453/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " ЕЙС " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. у місті Коростені,
в с т а н о в и в :

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 906356470, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000 грн. У подальшому ОСОБА_1 збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становила 18 500 грн. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 906356470.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 906356470.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, позивач зазначав, що станом на 27 січня 2026 року заборгованість становить 20 201,05 грн, з яких: 18 500 грн - заборгованість за кредитом; 1 701,05 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У зв`язку з наведеним просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20 201,05 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати: 2 662,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 20 201,05 грн заборгованості за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 2 662,40 грн судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надані позивачем паперові копії електронних документів не містять достатніх відомостей, які давали б можливість належним чином ідентифікувати позичальника, перевірити укладення кредитного договору та факт перерахування кредитних коштів. Заява на отримання грошових коштів у кредит від 14 лютого 2022 року не містить його підпису, а оригінали електронних документів, на підставі яких можливо було б перевірити їх цілісність, достовірність та спосіб підписання, позивачем не надані.
Вказує на відсутність належних та допустимих доказів фактичного перерахування йому кредитних коштів, зокрема первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували здійснення відповідної господарської операції. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що саме відповідач повинен був надати банківську виписку або інші докази на спростування факту зарахування коштів, оскільки обов`язок доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, покладається на позивача.
Також посилається на відсутність належних доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору № 906356470 та належного переходу права вимоги за цим договором від первісного кредитора до наступних кредиторів, зокрема доказів виконання сторонами договорів факторингу своїх зобов`язань і переходу права вимоги на кожному етапі його відступлення.
За таких обставин вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами укладення кредитного договору, фактичного надання кредитних коштів, виникнення заявленої заборгованості та набуття ним права вимоги до відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором № MNV3Q3K6. Вважає, що факт використання відповідачем одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору підтверджується наданими доказами, а доказів укладення договору іншою особою матеріали справи не містять.
На підтвердження перерахування кредитних коштів первісним кредитором позивач посилається на платіжні доручення № fa459d5d-5c97-454b-91a7-4a788e8a0dd8 від 17 лютого 2022 року, № f18b1ee2-96dd-4c44-871c-212fd6d4f832 від 17 лютого 2022 року та № 4164a4ac-1c7e-44f1-9a2d-afc5e3334b4e від 14 лютого 2022 року з відмітками кредитодавця. Зазначає, що обставин помилкового або неналежного переказу коштів за вказаними транзакціями не встановлено, у зв`язку з чим вважає факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтвердженим.
Також вказує, що надані договори факторингу та відповідні реєстри прав вимоги підтверджують послідовність і безперервність переходу права вимоги за кредитним договором до позивача.
Вважає, що надані розрахунки заборгованості у сукупності з платіжними документами та доказами переходу права вимоги підтверджують наявність і розмір заборгованості, а тому позовні вимоги є доведеними.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, натомість позичальник належним чином зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів не виконав, а ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановленому законом порядку набуло право вимоги за відповідним кредитним договором.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор є алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір, засобом зв`язку, зазначеним нею під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір кредитної лінії № 906356470.
Відповідно до умов цього договору первісна сума кредиту становила 16 000 грн, строк кредитування - 30 днів, до 16 березня 2022 року.
У заявці на отримання грошових коштів у кредит зазначені персональні дані ОСОБА_1 , його РНОКПП, номер мобільного телефону, електронна адреса, а також номер банківської платіжної картки НОМЕР_1 , на яку позичальник просив перерахувати кредитні кошти.
Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV3Q3K6. З наявних у справі відомостей щодо дій позичальника в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця вбачається, що зазначений одноразовий ідентифікатор було направлено на вказаний позичальником номер мобільного телефону та використано ним 14 лютого 2022 року при укладенні договору.
Посилання апелянта на те, що заявка на отримання кредиту від 14 лютого 2022 року не містить його підпису, не спростовує висновку про укладення кредитного договору, оскільки волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення підтверджується підписанням електронного договору одноразовим ідентифікатором MNV3Q3K6 та відомостями інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Заявка у цій частині оцінюється судом не як самостійний доказ укладення договору, а як документ, що містить, зокрема, відомості про реквізити платіжної картки, зазначеної для зарахування кредитних коштів.
Посилання апелянта на ненадання позивачем електронного оригіналу кредитного договору та відсутність кваліфікованого електронного підпису не спростовує факту його укладення, оскільки відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використання якого ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, кредитний договір, підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, та відомості про використання ним такого ідентифікатора підтверджують його волевиявлення на укладення кредитного договору № 906356470 від 14 лютого 2022 року в електронній формі, а дані заявки на отримання кредиту узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Тому доводи апеляційної скарги про неукладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору є необґрунтованими.
Твердження апеляційної скарги про відсутність належних доказів фактичного отримання ОСОБА_1 кредитних коштів також спростовуються матеріалами справи.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ на зазначену ОСОБА_1 при оформленні кредиту банківську платіжну картку 4441-11ХХ-ХХХХ-0289 грошових коштів: 14 лютого 2022 року - 16 000 грн, 17 лютого 2022 року -1 000 грн та 1 500 грн, а всього 18 500 грн.
На підтвердження фактичного надання ОСОБА_1 кредитних коштів позивачем надано платіжні інструкції щодо перерахування коштів за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року.
Відповідно до платіжної інструкції від 14 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 16 000 грн.
Відповідно до платіжних інструкцій від 17 лютого 2022 року на цю ж платіжну картку додатково перераховано кредитні кошти у сумах 1 000 грн та 1 500 грн.
У зазначених платіжних документах ідентифіковано платника - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», одержувача - ОСОБА_1 , його РНОКПП, кредитний договір № 906356470, а також платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку здійснювалися відповідні перекази.
На платіжних документах містяться відмітки банку про їх проведення: платіж у сумі 16 000 грн проведено банком 14 лютого 2022 року, а платежі у сумах 1 000 грн та 1 500 грн - 17 лютого 2022 року, що підтверджує виконання відповідних платіжних операцій.
Наведені відомості узгоджуються з даними заявки на отримання кредиту, в якій зазначено платіжну картку № НОМЕР_1 як картку для зарахування кредитних коштів.
Отже, зазначені докази у своїй сукупності узгоджуються між собою щодо особи позичальника, номера кредитного договору, реквізитів платіжної картки, дат і сум проведених операцій та підтверджують фактичне надання ОСОБА_1 кредитних коштів у загальному розмірі 18 500 грн.
Ненадання виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 не спростовує факту перерахування кредитних коштів, який підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема платіжними інструкціями із зазначенням платника, одержувача, реквізитів платіжної картки, дат і сум переказів та відмітками банку про проведення відповідних операцій.
Тому доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до статті 1077 ЦК України у редакції, чинній на час укладення відповідних договорів факторингу, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року послідовно відступалося від первісного кредитора до наступних кредиторів.
Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступало ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників, визначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Строк дії цього договору продовжувався, а його умови змінювалися додатковими угодами, зокрема додатковою угодою № 27 від 31 грудня 2021 року та наступними додатковими угодами.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року було включено до переліку прав вимоги, переданих ТОВ «Таліон Плюс».
У зазначеному реєстрі індивідуалізовано боржника, номер та дату кредитного договору, а також розмір заборгованості за основною сумою кредиту та процентами.
Посилання апелянта на ненадання додаткових угод № 28, 29, 30 до договору факторингу № 28/1118-01 не спростовує переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки додатковою угодою № 27 від 31 грудня 2021 року строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2022 року, а право вимоги до ОСОБА_1 включено до Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, тобто в межах строку дії договору. 
Не спростовують переходу права вимоги й доводи апеляційної скарги про ненадання доказів перерахування фактором фінансування за договором факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 4.1 цього договору наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, а підписанням такого Реєстру сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі. Отже, умовами договору момент переходу права вимоги не поставлено у залежність від попередньої сплати фактором фінансування.
Надалі 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01.
Відповідно до умов цього договору право вимоги переходить до фактора у порядку, визначеному договором та відповідним реєстром прав вимоги.
Згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передано, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року.
У зазначеному реєстрі також містяться персональні дані ОСОБА_1 , номер і дата кредитного договору, сума основного боргу 18 500 грн, сума процентів 1 701,05 грн та загальна сума заборгованості 20 201,05 грн.
Виконання умов цього договору факторингу щодо фінансування підтверджується платіжною інструкцією від 31 жовтня 2023 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перерахувало ТОВ «Таліон Плюс» кошти з призначенням платежу за відступлення права вимоги згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.
У подальшому 11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е.
За умовами цього договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» права грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників.
Відповідно до акта приймання-передачі Реєстру боржників від 14 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло Реєстр боржників, що містив передані права вимоги.
У Реєстрі боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е міститься також право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року, із зазначенням суми основного боргу 18 500 грн, процентів 1 701,05 грн та загального розміру заборгованості 20 201,05 грн.
Таким чином, наявні у матеріалах справи договори факторингу, додаткові угоди до них, відповідні реєстри прав вимоги та боржників, а також акт приймання-передачі Реєстру боржників послідовно та взаємоузгоджено підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором № 906356470 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі - до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому - до ТОВ «ФК «ЕЙС».
При цьому у кожному з відповідних реєстрів право вимоги до ОСОБА_1 є індивідуалізованим за його персональними даними, номером і датою кредитного договору та розміром заборгованості, що дає можливість однозначно встановити, що предметом кожного наступного відступлення було саме право вимоги за кредитним договором № 906356470 від 14 лютого 2022 року.
Отже, ТОВ «ФК «ЕЙС» належним чином набуло право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, а доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу до позивача права вимоги є безпідставними.
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, установлених договором.
У договорі кредитної лінії № 906356470 від 14 лютого 2022 року сторони погодили не лише первісний строк користування кредитом, а й порядок визначення строку кредитування та сплати процентів у разі неповернення кредиту після закінчення Дисконтного періоду.
Посилання апелянта на відсутність у наданій копії договору окремих пунктів та на недоліки нумерації його положень не спростовують погодження сторонами істотних умов кредитування. Наявні у матеріалах справи положення договору у сукупності з іншими доказами дають можливість встановити розмір наданого кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки, порядок повернення кредиту та сплати процентів.
Так, відповідно до пункту 7.1 договору на момент його укладення сторони погодили, що сума кредиту за всіма наданими траншами має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду кредитування - 16 березня 2022 року.
Разом із тим пунктом 7.2 договору передбачено випадки перенесення дати повернення кредиту та продовження строку кредитування.
Зокрема, відповідно до пункту 7.2.2 договору, якщо позичальник продовжує користуватися кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після його закінчення, а у разі ненадходження платежу знову відкладається щоразу на один календарний день, однак не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.
Оскільки після закінчення Дисконтного періоду кредит ОСОБА_1 повернуто не було та він продовжував користуватися кредитними коштами, строк кредитування відповідно до пункту 7.2.2 договору продовжувався шляхом щоденного перенесення дати повернення кредиту, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду - 16 березня 2022 року.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися до 13 червня 2022 року включно, тобто в межах установленого договором граничного строку.
Зазначене узгоджується з пунктом 7.3.2 договору, відповідно до якого після закінчення Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. 
Порядок визначення процентної ставки детально врегульовано розділом 8 договору.
За пунктом 8.3 договору в разі незастосування передбачених пунктом 8.5 умов зменшення вартості кредиту проценти протягом Дисконтного періоду визначаються за Базовою процентною ставкою.
Водночас пунктом 8.5 договору передбачено можливість зменшення витрат позичальника за кредитом, зокрема застосування Дисконтної та Індивідуальної процентних ставок за визначених договором умов.
Відповідно до пункту 8.5.1 договору Дисконтна процентна ставка становить 0,21 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» також підтверджується, що при укладенні договору № 906356470 ОСОБА_1 було визначено строк кредитування 30 днів та процентну ставку 0,21 % на день.
При цьому пунктами 8.14–8.16 договору передбачено можливість зміни визначених договором показників у бік зменшення вартості кредиту для позичальника та заборонено їх одностороннє збільшення кредитодавцем у сторону погіршення становища позичальника.
З наданих розрахунків заборгованості вбачається, що первісним кредитором та наступним кредитором фактично застосовувалися процентні ставки, які не перевищували погоджених договором, а в окремі періоди були нижчими за них.
Так, відповідно до розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 05 травня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 складалася з 18 500 грн основної суми кредиту та 463,40 грн процентів.
У подальшому нарахування процентів продовжувалося у межах передбаченого договором строку та відповідно до умов договору, внаслідок чого загальний розмір нарахованих і несплачених процентів становив 1 701,05 грн.
Вказана сума відображена у розрахунку заборгованості, а також у реєстрах прав вимоги, якими індивідуалізовано право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 906356470.
Доказів погашення основної суми кредиту або нарахованих процентів відповідачем не надано. Не наведено ним і власного розрахунку, який би спростовував визначений позивачем розмір заборгованості.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою кредиту та процентами у визначеному судом розмірі. 
Твердження щодо помилковості висновку суду першої інстанції про суперечливу поведінку відповідача не впливають на правильність вирішення спору по суті, оскільки висновок апеляційного суду про наявність та розмір заборгованості ґрунтується на досліджених письмових доказах укладення і виконання кредитного договору, фактичного надання кредитних коштів та переходу права вимоги, а не на визнанні відповідачем боргу.
Посилання апелянта на запровадження в Україні воєнного стану та обставини непереборної сили не є підставою для звільнення його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти та сплатити передбачені договором проценти. Сам факт введення воєнного стану не свідчить про неможливість виконання конкретного грошового зобов`язання, а доказів причинного зв`язку між такими обставинами та неможливістю виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять
Щодо доводів апеляційної скарги в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу представником ТОВ «ФК «ЕЙС» надано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС», додаткову угоду до договору від 01 вересня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 29 грудня 2025 року на суму 7 000 грн, а також документи на підтвердження повноважень представника.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову і значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідач у відзиві на позов заперечував проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність та необґрунтованість.
Суд першої інстанції, врахувавши наведені заперечення, характер і складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а також критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності судових витрат, зменшив заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу з 7 000 грн до 5 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки визначений ним розмір витрат відповідає характеру та складності спору, обсягу фактично наданої правничої допомоги і є розумним та співмірним із виконаною адвокатом роботою.
Доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б давали підстави вважати визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу необґрунтованим або неспівмірним.
Оскільки підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не встановлено, підстав для зміни здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат також немає.
Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення покладається на нього.
Справа є малозначною у розумінні частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у такій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, прямо передбачених цією нормою. 
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий 

Судді: