ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року
м. Київ
справа № 686/9485/18
провадження № 61-19674св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),
відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області (відповідач за зустрічним позовом), ОСОБА_4 (відповідач за зустрічним позовом),
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації, визнання права власності і стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення автомобіля і стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, ухвалену колегією у складі суддів Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічними позовами 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області (далі - сервісний центр МВС), ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування реєстрації та стягнення коштів.
В обґрунтування первісного позову вказувала, що 24 січня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому купили автомобіль марки «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 . 
Позивач дізналась, що ОСОБА_2 без її згоди незаконно відчужив вказаний автомобіль.
За таких обставин ОСОБА_1 просила: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 набула право власності на автомобіль марки «TOYOTA RAV4» 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;
- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цей транспортний засіб та повернути автомобіль у спільну сумісну власність подружжя;
- визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля;
- стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного автомобіля, припинивши її право власності.
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , сервісного центру МВС про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та поділ майна подружжя. 
Зустрічний позов мотивовано тим, що 3 березня 2018 року ОСОБА_1 переоформила на їхнього сина - ОСОБА_4 автомобіль «TOYOTA PRADO» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який придбаний ними у шлюбі 15 жовтня 2013 року.
Позивач за зустрічним позовом просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 та повернути автомобіль у спільну сумісну власність подружжя; 
- поділити спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 
- стягнути на його користь 290 000 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 .
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року, ухваленим у складі судді Мазурок О. В., позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 323 212, 77 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 та 2 600 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави 2 527, 32 грн недоплаченого судового збору.
Відмовлено у задоволенні первісного позову в іншій частині.
Зустрічний позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 199 060, 03 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 та 3 600 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову в іншій частині.
Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції зазначив про існування підстав для задоволення їх вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 323 212, 77 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 та для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 199 060, 03 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 .
Місцевий суд вказав, що зазначені автомобілі набуті подружжям у шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю. У зв`язку з цим, кожна зі сторін має рівні права на зазначене майно. Врахував відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження отримання коштів від продажу вказаних автомобілів подружжям та витрачення їх кожним з подружжя в інтересах сім`ї.
Суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позову в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування реєстрації права власності з огляду на те, що автомобілі придбані добросовісними набувачами, тому підстави для їх витребування у нових власників відсутні.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року змінено в частині визначення вартості автомобілів і розміру грошових компенсацій вартості їх 1/2 часток та витрат за проведення експертиз.
Зменшено стягнену з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 до 273 272, 99 грн і суму витрат на проведення експертизи до 1 521 грн.
Збільшено стягнену з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 до 234 851, 36 грн і зменшено стягнену суму витрат за проведення експертизи до 1 458 грн.
Змінено розподіл судових витрат.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3 425, 24 грн.
Судовий збір у сумі 2 527, 33 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що, оцінюючи докази на підтвердження вартості автомобілів, місцевий суд помилково взяв до уваги висновки судових автотоварознавчих експертиз:
- від 12 вересня 2019 року № 539/19 , відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA RAV4» на час проведення експертизи (14 січня 2019 року) становить 646 425, 54 грн; 
- від 14 січня 2020 року № 003/20, за яким ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRADO» на час проведення експертизи становить 398 120,06 грн.
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції ставить сторони у нерівне становище, оскільки вартість одного транспортного засобу визначена на 14 січня 2019 року, а іншого -на 14 січня 2020 року.
Крім того, вказані експертизи призначалися судом за клопотанням сторін у зв`язку із наявністю сумнівів щодо показників одометра автомобілів (втручання з метою збільшення пробігу), проте матеріали справи не місять належних і допустимих доказів на підтвердження фактів втручання у роботу одометрів транспортних засобів.
Суд апеляційної інстанції вказує на те, що у матеріалах справи наявні висновки судових автотоварознавчих експертиз № 418/18 від 16 січня 2019 року, відповідно до яких визначено ринкову вартість автомобіля «TOYOTA PRADO» та № 417/18 від 14 січня 2019 року щодо ринкової вартості автомобіля «TOYOTA RAV4». Ринкова вартість спірних транспортних засобів визначена на час проведення експертиз (січень 2019 року) з урахуванням технічного стану транспортних засобів, які надані експерту для огляду. Сторони не надали доказів невідповідності визначеної вартості автомобілів їх реальній ринковій вартості на час огляду.
Тому апеляційний суд дійшов висновку про врахування вартості спірних автомобілів під час вирішення питання про стягнення відповідної компенсації саме за висновками № 418/18 від 16 січня 2019 року та № 417/18 від 14 січня 2019 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав перевагу одним доказам над іншими, врахувавши висновки експерта, на які посилався ОСОБА_2 , незважаючи на наявність інших висновків, в матеріалах справи були наявні інші висновки, які апеляційний суд не взяв до уваги.
В касаційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи наявні чотири висновки експерта. На думку заявника, висновки № 539/19, № 003/20 є об`єктивними з урахуванням усіх обставин справи. На основі вказаних висновків базується рішення суду першої інстанції, яке заявник вважає законним, об`єктивним та справедливим. Висновок експерта, на основі якого ухвалена постанова суду апеляційної інстанції, є необ`єктивним, оскільки відбулося втручання в покази одометра автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 . Заявник зазначає, що вказаний факт доведено під час розгляду справи у суді першої інстанції (зокрема, поясненнями сторін, письмовими доказами, поясненнями експерта тощо). Однак, суд апеляційної інстанції не врахував вказаних обставин.
Заявник вказує, що судом апеляційної інстанції помилково зазначено про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт втручання в покази одометра автомобіля. Крім того, апеляційний суд не надав оцінки актам виконаних робіт із автосервісу «ТОЙОТА», в яких зазначено дійсний пробіг автомобіля. Отже, на думку заявника, суд апеляційної інстанції не зазначив, які належні та допустимі докази доводять факт невідповідності (втручання) показів одометра автомобіля. Заявник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Позиція інших учасників справи
У травні 2021 року ОСОБА_2 та у червні 2021 року голова ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС Нагорний С. подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких зазначали про безпідставність її доводів та правильність висновків суду апеляційної інстанції.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування частин першої - третьої статті 89 ЦПК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанції фактичні обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 січня 1993 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року у справі № 686/7394/18.
7 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили автомобіль «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .
24 лютого 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_3 набула право власності на вказаний автомобіль, що підтверджується договором купівлі-продажу № 6841/2018/840975. 
З висновку судової автотоварознавчої експертизи від 12 вересня 2019 року № 539/19 суди встановили, що ринкова вартість автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 на дату проведення експертизи 
(висновок № 417/18 від 14 січня 2019 року) із врахуванням даних пробігу, відомості про який містяться у листі Товариства з обмеженою відповідальністю «Тойота Центр Хмельницький гранд Мотор» № 363/1 від 2 квітня 2019 року з додатками, складає 646 425, 54 грн.
15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали автомобіль 
марки «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
3 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 , згідно 
з яким ОСОБА_4 набув право власності на вказаний автомобіль, що підтверджується договором купівлі-продажу № 6841/2018/848343.
Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 14 січня 2020 року № 003/20 - ринкова вартість автомобіля «TOYOTA PRADO» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 на дату оцінки складає 398 120, 06 грн.
Встановлено, що ОСОБА_1 не надавала згоди на відчуження 
автомобіля «TOYOTA RAV4» 2016 року, номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_2 не надавав згоди на відчуження автомобіля «TOYOTA Prado» 2008 року, номерний знак НОМЕР_2 .
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзивів на неї, касаційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року 
№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судам також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року 
у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначеннявартості спірних автомобілів під час вирішення питання про стягнення відповідної компенсації саме за висновками № 418/18 від 16 січня 2019 року та № 417/18 від 14 січня 2019 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що такий висновок місцевого суду ставить сторони у нерівне становище, оскільки вартість одного транспортного засобу визначена станом на 14 січня 2019 року, а іншого - станом на 14 січня 2020 року.
Касаційний суд вважає необґрунтованими доводи заявника про те, що висновки експерта, на основі яких ухвалена постанова суду апеляційної інстанції, є необ`єктивним, у зв`язку зі стороннім втручанням в покази одометра автомобіля «TOYOTA RAV4», оскільки заявник не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження фактів втручання у роботу одометрів транспортних засобів.
Колегія суддів відхиляє доводи заявника про необхідність викладення висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме визначення належних та допустимих доказів факту невідповідності (втручання) показів одометра автомобіля, оскільки такі обставини суд апеляційної інстанції вважав недоведеними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, належних аргументів про неправильне застосування апеляційним судом норм права з посиланням на висновки Верховного Суду, які суди не врахували, заявник не навів.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 	С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко І. М. Фаловська