Справа № 127/35779/24
Провадження № 22-ц/801/1751/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 липня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борусевича Сергія Йосиповича
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Вохмінової О.С.
у справі №127/35779/24
за позовом ОСОБА_1 (позивач)
до ОСОБА_2 (відповідач)
за участі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (третя особа без самостійних вимог)
про звільнення від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 41 705,34 грн, -
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про оспорювання батьківства, виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини, припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
Внаслідок відмови від позову в частині вимог і закриття провадження у справі, з 23.03.2026 року предметом позову є лише майнова вимога про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на суму 41 705 грн 34 коп. 
Позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам обґрунтовані тим, що у шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_3 .
Сімейне життя сторін не склалось і рішенням суду від 05.09.2017 року їх шлюб був розірваний. Позивач припинив будь-які відносини з ОСОБА_2 , а з сином бачився інколи, оскільки перебував закордоном.
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року № 127/1526/20 з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 
З квітня 2022 року по листопад 2023 року позивач проходив службу в лавах ЗСУ, був звільнений в запас за сімейними обставинами.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2023 року № 127/1950/23 змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, присуджених на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року № 127/1526/20, на частку від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу набрання законної сили рішенням суду. Стягнення за судовим наказом від 31.01.2020 року припинено станом на день набрання законної сили цим судовим рішенням та повернуто судовий наказ до суду після завершення виконання і погашення заборгованості по аліментам.
Рішення суду № 127/1950/23 набуло чинності 09.05.2023 року, 12.05.2023 року був виписаний та виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання.
18.05.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71804893 про зміну способу та розміру стягнення з ОСОБА_1 аліментів.
У виконавчому провадженні проведений розрахунок, згідно якого за період з 09.05.2023 року до 31.08.2023 року заборгованість по аліментам становить 41 705,34 грн. 
Вважає, що оскільки даний борг виник не з його вини, а в зв`язку з перебуванням у лавах ЗСУ під час воєнного стану, отриманням поранення, що вплинуло на стан здоров`я і потребувало значного часу для відновлення, а також в зв`язку з важким матеріальним становищем, то його слід звільнити від сплати цієї заборгованості.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Борусевича С.Й., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження зі сплати аліментів саме у військової частини, де він проходив службу, виник обов`язок здійснювати утримання коштів (аліментів) та здійснювати їх перерахунок на користь стягувача. А тому висновок суду про те, що він мав би здійснювати контроль за повнотою і правильністю сплати аліментів, є помилковим. 
Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на те, що оскільки сукупний дохід позивача за 4 місяці (за якій виник борг) становить 193 658,76 грн, не можна вважати, що останній перебував у важкому матеріальному становищі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 03 липня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше 30- ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 22.01.2008 року. Їх син – ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, батьківство позивача відносно сина ОСОБА_3 підтверджено висновком експерта від 12.11.2025 року.
Рішенням суду від 05.09.2017 року шлюб сторін був розірваний. 
Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року № 127/1526/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття .
Судовий наказ пред`явлений до примусового виконання у відділ ДВС (виконавче провадження № 63416750).
ОСОБА_1 з 17.04.2022 року був призваний на військову службу у військову частину НОМЕР_1 по мобілізації.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2023 року № 127/1950/23 змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, присуджених на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року № 127/1526/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття на частку від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу набрання законної сили рішенням суду. Стягнення за судовим наказом від 31.01.2020 року припинено станом на день набрання законної сили цим судовим рішенням та повернуто судовий наказ до суду після завершення виконання і погашення заборгованості по аліментах.
18.05.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71804893 про зміну способу та розміру стягнення з ОСОБА_1 аліментів . 
Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 71804893, борг за період з 09 травня 2023 року до квітня 2024 року становить 59 404,76 грн. 
Зокрема, заборгованість за травень 2023 року – 3 956,95 грн., борг за червень 2023 року – 12 159,06 грн., борг за липень 2023 року – 18 201,83 грн., борг за серпень 2023 року (з урахуванням сплачених 5 333,28 грн.) – 7 387,25 грн.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.11.2023 року, солдат ОСОБА_1 , звільнений в запас за п.п. «г» (через сімейні обставини у зв`язку з наявністю батька інваліда ІІ групи) п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважається таким, що справи та посаду 24.11.2023 року здав, виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення тощо .
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_2 отримав виплати як військовослужбовець, зокрема, за травень 2023 року – 21 657, 98 грн., за червень 2023 року – 49 376, 87 грн., за липень 2023 року – 73 916, 04 грн., за серпень 2023 року – 51 657, 98 грн. 
Довідкою, що видана військовою частиною НОМЕР_2 від 05.11.2024 року підтверджено, що військовослужбовець ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення, зокрема, за травень 2023 року – 21 657, 98 грн., за червень 2023 року – 49 376, 87 грн., за липень 2023 року – 73 916, 04 грн., за серпень 2023 року – 51 657, 98 грн. За серпень 2023 року за виконавчим листом утримано 5 333, 28 грн.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.12.2024 року було скасоване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Апеляційною інстанцією встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 17.04.2022 року до 31.04.2023 року виникла не з вини відповідача, тому і пеня (неустойка) за цей період не нараховується.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не є істотними обставинами в розумінні ст. 197 СК України.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, вказані норми передбачають, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному законодавстві.
Частиною першою статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Зазначені норми передбачають, що розмір аліментів може бути змінений з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому, право застосування норми закону належить суду.
Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Тобто, в розумінні закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі N 381/1553/19-ц.
Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.
При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на малолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.
У п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" суд констатує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, №250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Враховуючи викладене, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Вирішуючи спір, судом враховується, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2023 року у справі № 127/1950/23, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття на частку від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу набрання законної сили рішенням суду, а також й про наявність відкрито виконавчого провадження .
Посилання апеляційної скарги на те, що заборгованість виникла з вини військової частини, у якій на виконанні знаходиться виконавчий лист та органу, який здійснює контроль та моніторинг заборгованості - державного виконавця, апеляційний суд відхиляє. 
Так, в матеріалах справи відсутні про те, що позивач оскаржував дії (бездіяльність) чи рішення державного виконавця, також не надано.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що відсутність його вини у виникненні заборгованості, є підставою для звільнення від її сплати, оскільки встановлення наявності чи відсутності вини платника аліментів у їх несплаті є визначальним при вирішенні питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а не при стягненні заборгованості з їх сплати. .
З огляду на спеціальне, цільове призначення відповідних коштів – утримання дитини, заборгованість з їх сплати має бути сплаченою реально з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. 
Апеляційний суд наголошує на тому, що «заборгованість зі сплати аліментів» не є абстрактною категорією, а означає, що дитина, на користь якої стягнуто аліменти, впродовж певного періоду часу, в даному випадку – впродовж чотирьох місяців, була позбавлена коштів на утримання з боку батька, а матір, з якою вона проживає, була змушена самостійно її забезпечувати незважаючи на закріплений статтями 150, 180 СК України принцип рівності прав і обов`язків батьків по відношенню до дітей. 
Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 у позовній заяві, як на підставу для ухвалення судового рішення про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, не можуть бути підставою для задоволення зазначених позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який судом першої інстанції визначено правильно, з урахуванням усіх обставин, та доказів, які мають значення для справи, та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 адвоката Борусевича Сергія Йосиповича залишити без задоволення, а рішення на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року, – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:        І.М. Стадник

Судді:         Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська