ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 826/421/17
адміністративне провадження № К/9901/48897/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Васильєва І. А. - головуючий суддя, судді Юрченко В. П., Хохуляк В.В.
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 (суддя Келеберда В.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 (головуючий суддя Глущенко Я.Б., судді Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.) у справі №826/421/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,
У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» (далі - ТОВ «ТЛ ГРУП», Позивач) звернулося у суд із позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - Митниця, Відповідач), у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 28.11.2016 №100250003/2016/000069/2.
В обґрунтування вимог позовної заяви позивач посилався на те, що на підтвердження митної вартості товару ним було надано митному органу документи, які чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достатні дані, що піддаються обчисленню, які чітко підтверджують ціну товарів, що підлягає сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України (далі - МК України), однак відповідач дійшов до необґрунтованого висновку, що наявні підстави вважати, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей щодо митної вартості товарів.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в поданих позивачем документах містилися розбіжності і документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 позов задоволено повністю.
Рішення суду вмотивовано тим, що Митницею не доведено правомірності рішення, прийнятого у зв`язку з невиконанням позивачем безпідставних вимог щодо витребування додаткових документів, оскільки відповідач не надав докази того, що саме додатково витребувані документи є такими, що у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару. Сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що митним органом не зазначено докладної інформації, яка ним використовувалась, а саме: що саме за ціна була протипоставлена задекларованої позивачем, вартість якого саме товару бралася за основу, метод визначення митної вартості, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, комерційні умови поставки, тощо, відтак оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню. Доводами апеляційної скарги не спростовано висновки суду першої інстанції та не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Київська міська митниця ДФС звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017, скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
У касаційній скарзі відповідач доводив, що подані позивачем до митного оформлення документи для підтвердження митної вартості товарів містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За інформацією з мережі Інтернет щодо цін на ідентичні артикули та встановлено, що в Україні зазначені товари продаються за цінами порядку у 10 та більше разів більше, ніж заявлені рівні митної вартості. Таким чином, у органу Державної фіскальної служби була наявна інформація, яка призвела до виникнення сумнівів у заявленій митній вартості товарів позивача. Декларантом надано додатково копії видаткових накладних, прайс-лист без дати та без номеру, декларацію країни відправлення від 24.11.2016 №16LTLUB000EK0237F0. Митницею зауважено, що виставлений комерційний інвойс від 27.09.2016 №IV/SS-T/2016-09/1712 завірений печаткою та підписом, які не можливо ідентифікувати з наданим контрактом, оскільки у Контракті не наведено печатки та підпису уповноваженого представника (дистриб`ютора), також, печатка та підпис, яка міститься на комерційному інвойсі не підлягає ідентифікації. Наданий прайс-лист, виданий не виробником, а від дистриб`ютора, що суперечить положенням частини 3 статті 53 Кодексу, не містить дати та терміну дії ціни, також не містить інформації на яких умовах поставки пропонується для продажу товар та які витрати включено до цін, бо не дає можливості врахувати складові митної вартості. Експортна митна декларація від 24.11.2016 №16LTLUB000EK0237F0 надана з країни «Литва», яка не є країною відправлення. Також декларантом не надано відомостей щодо ціни яка сплачена, або яка підлягає сплаті, не надано висновок експертної організації щодо ціни товару, документи від третіх осіб, пов`язаних з договором, прайс-лист від виробника та митну декларацію країни відправлення. Таким чином, ТОВ «ТЛ Груп» не виконано в повному обсязі вимоги митниці щодо надання додаткових документів, від надання інших документів декларант відмовився.
Позивач відзив на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.06.2014 між позивачем (дилер, Україна) та Компанією «PT SELEMAT SEMPURNA TBK» (постачальник, Індонезія) укладено дилерський контракт №IN009, за умовами якого постачальник зобов`язується продати дилеру для розповсюдження на території України, а дилер зобов`язується прийняти й оплатити товари у відповідності з умовами даного контракту. Поставка товару здійснюється на умовах DAP (Incoterms 2010) до складу в Києві, Україна. Ціна за одиницю товару визначається сторонами на договірній основі в доларах США і фіксується в інвойсі.
28.11.2016 ТОВ «ТЛ Груп» до митного оформлення за митною декларацією №100250003/2016/144422 заявлений товар: фільтри забору повітря для двигунів внутрішнього згорання, фільтри повітряні салону автомобілів, фільтри для фільтрування палива чи мастил у двигунах внутрішнього згорання автомобілів, фільтри гідравлічних систем для автомобілів.
Позивач визначив митну вартість товару із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору).
В підтвердження митної вартості товару позивач надав митному органу наступні документи: дилерський контракт № ІN009 від 01.06.2014; додаткову угоду № 1 від 01.06.2016 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; додаткову угоду від 01.06.2014 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; додаткову угоду від 01.11.2016 №01/11 до дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014; міжнародну автомобільну накладну CMR №584856 від 24.11.2016; інвойс № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016; пакувальний лист № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016; договір про надання послуг митного брокера 28/14МБО від 16.07.2014; декларацію про походження товару (інвойс) № IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016.
За наслідками розгляду вказаних документів, Київською міською митницею ДФС повідомлено позивача електронним повідомленням про необхідність подати додаткові документи згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; для підтвердження витрат - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. ІІІ Правил, затверджених наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 №599) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом від 28.11.2016 №83 позивачем надано митному органу копії видаткових накладних від 27.09.2016 №3965, від 28.09.2016 №3987, від 30.09.2016 №4035, від 04.10.2016 №4078, від 06.10.2016 №4119, прайс-лист, декларацію країни відправлення від 24.11.20116 №16LTLUB000EK0237F0 та повідомлено, що надати додаткові документи, крім наданих, не вбачається за можливе.
Митна вартість була скоригована митницею із застосуванням резервного методу з урахуванням вимог статті 64 МК України, таке рішення ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (митне оформлення за митною декларацією від 26.05.2016 №100250003/2016/136104). Відтак, контролюючим органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100250003/2016/000069/2 від 28.11.2016, яким відмовлено позивачу у визнанні митної вартості товарів за основним методом у зв`язку з неподанням декларантом документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті, виходили з наступного.
Згідно статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до положень статей 50, 52 цього Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно пунктів 2, 3 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Положеннями частин десятої - дванадцятої статті 264 МК України передбачено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.
Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 
1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 
2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 
3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Частиною першою статті 55 цього Кодексу встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Стаття 57 Митного кодексу України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як підставу для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів митниця вказала те, що документи, які товариство надало для підтвердження задекларованої митної вартості товару, містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Київською міською митницею ДФС зазначалося, що ТОВ «ТЛ ГРУП» не надано відомостей щодо оплати даної поставки товару, надані декларантом документи не містять всіх відомостей, щодо ціни яка сплачена або яка підлягає сплаті.
Разом з тим, суди попередніх інстанцій виснували, що за умовами оплати, визначеними розділом 5 контракту № ІN009 від 01.06.2014, дилер зобов`язується здійснити оплату кожної партії товару, зазначеної в додатку до даного контракту - інвойсах, банківським переказом не пізніше 180 днів з дати поставки. Платіж може бути виконаний повністю або частково на умовах передоплати. Датою платежу рахується дата валютування, вказана в СВІФТ-підтвердженні. Часткової або повної передоплати товару, придбаного згідно дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014 та інвойсу №IV/SS-T/2016-09/1712 від 27.09.2016 року, не було, отже, оскільки умовами договору передбачена відстрочка оплати товару на 180 днів з дати поставки, то на момент митного оформлення товару у позивача були відсутні докази оплати такого товару.
Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді позивачем надано лист (відповідь на його запит), згідно із яким станом на 14.03.2018 у ТОВ «ТЛ Груп» наявний борг перед продавцем на загальну суму 57203,18 дол. США згідно дилерського контракту №IN009 від 01.06.2014 за поставкою №IV/SS-Т/2016-09/1712.
Митницею зауважено, що згідно з графою 15 митної декларації №100250003/2016/144422 країною відправлення є Сінгапур, а згідно з наданим при митному оформленні транспортного документа CMR від 24.11.2016 року №584856 відправлення товару здійснюється з міста Клайпеда (Литва), що потребувало уточнення маршруту транспортування з метою виключення впливу на величину складових митної вартості оцінюваних товарів.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розділу 3 контракту товар поставляється дилеру партіями на умовах DAP (Incoterms 2010) до складу в Києві, Україна. Відправка товару може здійснюватися продавцем як із його складів, так і його партнерами, дистриб`юторами і постачальниками з їх складів. Доставка товару дилеру може здійснюватися через порт Литви - Клайпеда або інші порти на розгляд постачальника.
Отже, обов`язок по відправці товару покладається саме на продавця, який самостійно визначає маршрут відправлення товару до місця призначення. Крім того, умовами даного контракту передбачена також можливість відправлення вантажу не лише зі складів продавця, але і зі складів партнерів, дистриб`юторів і постачальників продавця. Отже, відправка товару дистриб`ютором з порту Литви - Клайпеда не суперечить умовам дилерського контракту № ІN009 від 01.06.2014.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку поставки товару на умовах DAP (Інкотермс 2010) транспортні витрати вже є включеними до фактурної вартості товару, тому при визначенні митної вартості не додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому доводи Митниці щодо впливу маршруту транспортування на митну вартість є безпідставними.
Митницею зазначалося, що позивачем надано прайс-лист без дати та без номеру, виданий не виробником, а від дистриб`ютора, що суперечить положенням частини третьої статті 53 Кодексу, який не містить дати та терміну дії ціни, також не містить інформації на яких умовах поставки пропонується для продажу товар та які витрати включено до цін, бо не дає можливості врахувати складові митної вартості. Також позивачем не надано відомостей щодо ціни яка сплачена, або яка підлягає сплаті, не надано висновок експертної організації щодо ціни товару, документи від третіх осіб, пов`язаних з договором, прайс-лист від виробника та митну декларацію країни відправлення.
Як встановлено матеріалами справи та підтверджується судами попередніх інстанцій, згідно розділу 4 контракту №IN009 ціна за одиницю товару визначається сторонами на договірній основі в доларах США і фіксується в інвойсі. Ціна включає в себе вартість навантаження, всі транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару покупцю, вартістю упаковки, митних зборів, інших витрат постачальника по митній очистці товару для експорту, якщо такі будуть. Вартість тари, пакування, маркування, робіт, пов`язаних з упаковкою одиниці товару, згідно даного контракту включена у вартість за одиницю товару. Загальна сума контракту складає 2 мільйона доларів США.
Згідно з частиною другою статті 53 МК України, прайс-лист не є документом, який обов`язково подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців та має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись контрагентами у довільній формі та на власний розсуд.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.
Тобто чинне законодавство не встановлює будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись контрагентами у довільній формі та на власний розсуд.
Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів) не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Доводи Митниці про ненадання висновку експертної організації щодо ціни товару, документів від третіх осіб, пов`язаних з договором, митної декларації країни відправлення, колегія суддів також вважає необґрунтованими, у зв`язку з чим зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 53 МК України висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, договори із третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, копія митної декларації країни відправлення є додатковими документами, які подаються митному органу у випадку, якщо документи, зазначені в частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.
Вказані відповідачем документи у даному випадку не є тими документами, які спростовують заявлену декларантом митну вартість товарів за першим методом, оскільки з огляду на встановлені судом касаційної інстанції обставини оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить жодних обґрунтованих сумнівів у заявленій позивачем митній вартості товарів, так як усі виявлені відповідачем розбіжності в поданих Позивачем документах спростовані наявними в матеріалах справи доказами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що митним органом було скориговано митну вартість товару із застосуванням резервного методу, вчинено покликання на митну декларацією від 26.05.2016 №100250003/2016/136104. Однак митним органом не зазначено докладної інформації, яка ним використовувалась, а саме: що саме за ціна була протипоставлена задекларованої позивачем, вартість якого саме товару бралася за основу, метод визначення митної вартості, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, комерційні умови поставки, тощо.
Суд зауважує, що та наявність інформації з Єдиної автоматизованої інформаційної системи про те, що ідентичні та подібні товари було оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю, якщо відсутні інші законні підстави для витребування додаткових документів, не може бути самостійною підставою для такого витребування та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Отже, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення. 
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №826/421/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: | | І.А. Васильєва
Судді: | | В.П. Юрченко
| | В.В. Хохуляк