РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2026 року | м. Рівне | №460/11311/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом
| ОСОБА_1
до | Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
| про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій.
Позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.04.2024 №156050013818 про відмову у призначенні пенсії;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком з 13.05.2022 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позов обґрунтовано тим, що приймаючи оспорюване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідач проігнорував рішення Запорізького окружного адміністративного суду, прийняте у справі №280/4705/23 та висновки, викладені у цьому рішенні. Так, позивач як громадянин України та особа, яка має достатній страховий стаж, має права на отримання пенсії за віком, не залежно від місця проживання. При цьому, призначення та виплата пенсії повинна бути здійснена з урахуванням індексації/масових перерахунків на момент виплати пенсії. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024, головуючим суддею у справі визначено суддю Махаринця Д.Є. 
Ухвалою суду від 02.10.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання суду документа про сплату судового збору у сумі 1211,20грн.
Ухвалою суду від 18.12.2024 позовну заяву та додані до неї документи повернуто позивачу.
Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 визнано поважними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 про повернення позовної заяви. Відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 закрито апеляційне провадження у справі.
Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду України від 27.05.2025 касаційну скаргу позивача задоволено. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2025 апеляційну скаргу позивача задоволено, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
01.08.2025 справа надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.
Відповідно до розпорядження Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 №742 призначено автоматизований розподіл справи у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя головуючого судді Махаринця Д.Є. 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025, головуючим суддею у справі визначено суддю Дудар О.М.
Ухвалою суду у складі судді Дудар О.М. від 11.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Враховуючи положення ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив справу за наявними матеріалами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, постійно проживає в Ізраїлі та перебуває консульському обліку у посольстві України в Державі Ізраїль.
За дорученням ОСОБА_1 його представник, адвокат Меламед В.Б. 13.05.2022 звернувся із заявою до органів Пенсійного фонду України, в якій просив призначити позивачу пенсію та надав копії таких документів позивача: паспорта громадянина України для виїзду за кордон, трудової книжки, довіреності та заяви про призначення пенсії від 26.10.2021.
У відповідь на це звернення, листом Головного управління Пенсійного фонду України від 23.05.2022 №0800-0202 8/21892, в порядку Закону України "Про звернення громадян", було надано роз`яснення щодо умов та порядку звернення за призначенням пенсії.
24.06.2022 ОСОБА_1 вдруге звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком через представника, адвоката Меламеда В.Б., діючого на підставі довіреності.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 01.07.2022 №156050013818 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутні необхідні документи для призначення пенсії (до заяви долучено паспорт громадянина країни Ізраїль).
Зазначені вище обставини підтверджуються рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №280/4705/23, яке набрало законної сили (а.а.с.57-64).
Вважаючи дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.07.2022 №156050013818 протиправними, позивач звернувся з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №280/4705/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 від 01.07.2022 №156050013818;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.06.2022, з урахуванням висновків суду.
У решті позовних вимог відмовлено.
Зазначене рішення Запорізького окружного адміністративного суду набрало законної сили 10.04.2024.
На виконання рішення суду від 16.11.2023 у справі №280/4705/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.06.2022 та прийняло рішення від 18.04.2024 №156050013818 про відмову у призначенні за віком ОСОБА_1 (а.а.с.70-71).
Підстава для відмови у призначенні пенсії: в документах, наданих до заяви про призначення пенсії від 24.06.2022 відсутні документи, що посвідчують належність до громадянства України на час звернення за призначенням пенсії.
Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.04.2024 №156050013818:
- вік заявника – 70 років 2 місяці 7 днів;
- страховий стаж особи становить 28 років 7 місяців 23 дні;
- за даними документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Вважаючи зазначене рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-IV. До таких умов належать вік і страховий стаж.
Суд встановив, що позивач на момент звернення до органів Пенсійного фонду досяг відповідного віку та має достатній страховий стаж, що підтверджено оспорюваним у цій справі рішенням від 18.04.2024 №156050013818, а також рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №280/4705/23. 
Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії згідно з рішенням від 18.04.2024 №156050013818 є відсутність документів, що посвідчують належність ОСОБА_1 до громадянства України на час звернення за призначенням пенсії.
Водночас, суд звертає увагу, що ця обставина була предметом оцінки судом Запорізьким окружним адміністративним судом, який у рішенні від 16.11.2023 у справі №280/4705/23 встановив, що ОСОБА_1 як громадянин України має право на призначення пенсії за віком з моменту звернення до органу Пенсійного фонду.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, у матеріалах справи, що розглядається є копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 02.11.2021, орган, що видав 21SR (а.а.с.29-30).
Дата закінчення строку дії паспорта НОМЕР_1 : 02.11.2031.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ затверджені Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду закордон.
Цим положенням визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно - правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Документом, що посвідчує особу громадянина України закордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду закордон.
У Положенні про паспорт громадянина України, затвердженому постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, зазначено: "Паспорт… є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України".
Таким чином, і на час розгляду цієї справи громадянство України ОСОБА_2 підтверджене належним документом. 
Отже, суд дійшов висновку, що підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком у відповідача були відсутні. Більше того, повторно розглядаючи заяву позивача на виконання рішення суду, відповідач не взяв до уваги висновки, викладені у цьому рішенні та протиправно відмовив у призначенні пенсії. 
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати, тобто після нарахування є власністю пенсіонера.
Суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиплата пенсії, яка гарантована Конституцією України, є прямим порушенням ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод – порушенням права на мирне володіння майном у виді отримання щомісячної пенсії.
Отже, оспорюване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.04.2024 №156050013818 не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком з 13.05.2022 (з дати першого звернення за призначенням пенсії).
При цьому, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача щодо непризначення позивачу пенсії буде безпідставним, оскільки скасування оспорюваного рішення та зобов`язання відповідача призначити і виплачувати пенсію є ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах. 
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для прийняття рішення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17.
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria", заява №30985/96).
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону №1058-IV, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав, що випливає з конституційного положення "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст.55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Таким чином, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не вірогідність їх порушення у майбутньому.
Отже, суд констатує, що позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є передчасною, оскільки відповідачем призначення та виплата пенсії позивачу ще не проведені. Тобто, спір у цій частині фактично не існує.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, то позов підлягає до часткового задоволення.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).
Судом встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 фактично було заявлено одну вимогу немайнового характеру. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 968,96грн, що підтверджується квитанцією від14.10.2024 №7923-4359-6597-6541.
Оскільки позов містив одну вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, то розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96грн. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.04.2024 №156050013818 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.05.2022 (з дати першого звернення за призначенням пенсії).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, буд.7, м.Рівне, Рівненська область, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 14 серпня 2026 року.

Суддя       О.М. Дудар