П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 540/2487/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Терлецького Д.С., Вербицької Н.В., 
за участю секретаря: Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 та додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі №540/2487/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення матеріальної шкоди
У С Т А Н О В И В:
03.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:
- визнання протиправним рішення Дніпропетровської обласної прокуратури про відмову ОСОБА_1 у виплаті матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019, яка оформлена листом за вих. №21287, вих.21 від 06.04.2021; 
- стягнути з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 в сумі 647156грн. 16коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що в період дії положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України ним недоотримано заробітної плати. У подальшому, названі законодавчі приписи визнано неконституційними. У зв`язку з чим, на думку позивача, законодавчим актом, який визнано неконституційним, йому спричинено матеріальну шкоду.
Не погодившись із заявленими позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції скеровано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що нараховуючи ОСОБА_1 в межах спірного періоду заробітну плату Дніпропетровська обласна прокуратура керувалась чинними законодавчими приписами. Як зауважує відповідач, він не наділений повноваженнями самостійно збільшувати видатки з Державного бюджету України з метою перерахунку посадового окладу позивача та виплати заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Також, суб`єктом владних повноважень наведено власні заперечення стосовно витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
У зв`язку із тим, що судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 до Херсонського окружного адміністративного суду скеровано заяву про ухвалення додаткового судового рішення. 
Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі №540/2487/21 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 750 грн.
В іншій частині вимог заяву залишено без задоволення.
Не погодившись із такими судовими актами відповідачем оскаржено їх в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №540/2487/21 апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 та додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 скасовано.
Прийнято у справі нове судове рішення. 
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Не погодившись із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №540/2487/21, ОСОБА_1 оскаржено її в касаційному порядку до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 17.03.2026 у справі №540/2487/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2023 скасовано.
Направлено справу №540/2487/21 до П`ятого апеляційного адміністративного суду на новий судовий розгляд.
Приймаючи такий судовий акт Верховний Суд вказав про необхідність під час нового судового розгляду слід з`ясувати фактичний розмір додаткових видів грошового забезпечення, які отримував позивач у спірний період, зокрема, які саме надбавки, доплати та премії були встановлені позивачеві протягом вказаного у позові періоду, у яких розмірах вони виплачувалися, а також визначити різницю між сумою фактично отриманої заробітної плати та тією сумою, яка підлягала б нарахуванню відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII за відповідний період. Також, необхідно встановити чи перебував позивач у межах спірного періоду у відпустках, на лікарняному. 
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи. 
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 у період з 18.03.2015 до 30.12.2020 працював в органах прокуратури України, з 06.12.2018 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2.
З матеріалів справи убачається, що представником позивача на адресу Дніпропетровської обласної прокуратури скеровано адвокатський запит від 31.03.2021 №243 щодо надання інформації про розмір посадового окладу, який встановлено ОСОБА_1 за час перебування на посадах прокурора в органах прокуратури за період з 01.07.2015 до 24.09.2019 за кожний місяць окремо.
За наслідком розгляду такого запиту Дніпропетровською обласною прокуратурою надано відповідь (лист від 06.04.2021 №21-288 вих.21), у якій зазначено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 за час перебування на посадах в органах прокуратури за період з 01.07.2015 до 24.09.2019, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505 зі змінами, становить, а саме:
- з 01.07.2015 до 12.10.2015 щомісяця - 1379грн;
- з 13.10.2015 до 08.02.2016 щомісяця - 1444грн;
- з 09.02.2016 до 05.09.2017 щомісяця - 2048грн;
- з 06.09.2017 до 24.09.2019 щомісяця - 5660грн.
Ознайомившись із наведеною інформацією представник позивача 31.03.2021 на адресу Дніпропетровської обласної прокуратури направлено клопотання про здійснення перерахунку посадового окладу прокурора та виплати відшкодування шкоди, спричиненої нормативним актом, визнаним в подальшому неконституційним за період з 01.07.2015 до 24.09.2019.
У відповідь Дніпропетровською обласною прокуратурою направлено лист від 06.04.2021 №21-287 вих. 21, яким повідомлено адресата, що вона не наділена правом самостійно визначати та встановлювати посадові оклади для працівників, у розмірах інших, аніж ті, які були передбачені головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури Генеральною прокуратурою України у кошторисах на відповідні роки. Відповідно, оплата праці прокурорів у вказаний період обґрунтовано здійснювалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України №505, а тому відсутній факт завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди з боку Дніпропетровської обласної прокуратури.
Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» визначено гарантії незалежності прокурора, однією з яких є належне матеріальне, соціальне та пенсійне забезпечення прокурора.
Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ в редакції Закону України від 02.07.2015 №578-VIII “Про внесення змін до Закону України “Про прокуратуру” щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень”, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Положеннями частин третьої та четвертої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (у первинній редакції) передбачалося, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року – 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року – 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року – 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури – 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України – 1,3.
Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” частину третю статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII викладено у такій редакції: “посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року”.
25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим внесено ряд змін до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, у тому числі до статті 81.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (у редакції Закону №113-ІХ) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року – 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури – 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора – 1,3.
Положеннями частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII встановлено розміри посадових окладів прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах.
Згідно із частиною сьомою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік – 10 відсотків, понад 3 роки – 15 відсотків, понад 5 років – 18 відсотків, понад 10 років – 20 відсотків, понад 15 років – 25 відсотків, понад 20 років – 30 відсотків, понад 25 років – 40 відсотків, понад 30 років – 45 відсотків, понад 35 років – 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Частиною дев`ятою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII унормовано, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VIII, яким внесено зміни до пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України та установлено, що, зокрема, стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 9 “Прикінцеві положення” Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №80-VIII норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Аналогічні положення закріплені у пункті 11 “Прикінцеві положення” Закону України від 25.12.2015 №928-VIII “Про Державний бюджет України на 2016 рік”.
На виконання положень пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 30.09.2015 №763 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505” вніс зміни до постанови №505, якими затвердив нові схеми посадових окладів працівників прокуратур.
Конституційний Суд України рішенням від 26.03.2020 №6-р/2020 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частинами першою та другою статті 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічні за змістом положення містяться в частині першій статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII “Про Конституційний Суд України”.
Порядок виконання рішень та висновків Конституційного Суду України регламентовано положеннями статті 97 Закону України “Про Конституційний Суд України”, відповідно до частини першої якої Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Керуючись зазначеними нормами Закону України “Про Конституційний Суд України” №2136-VIII, Конституційний Суд України в рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 встановив, що норма Бюджетного кодексу України, яка була визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно із частиною третьою статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Спірні правовідносини в цій справі виникли з приводу стягнення на користь позивача відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України матеріальної шкоди завданої актом, який визнано неконституційним, а саме окремим положенням пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Як стверджує позивач, під час перебування на посаді прокурора, його посадовий оклад в період дії пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України при нарахуванні заробітної плати визначався у розмірі, встановленому постановою Уряду, а не статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.
Досліджуючи аналогічні правовідносини Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийнято постанову від 24.02.2026 в справі №160/6949/20, у якій зазначено, що з 01.01.2015 обмежено розмір посадових окладів працівників прокуратури, у зв`язку із дією пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, який згодом було визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.
Визнання зазначеного положення Бюджетного кодексу України таким, що не відповідає Конституції України, засвідчило його невідповідність конституційним гарантіям належного матеріального забезпечення прокурорів як складової їх незалежності та зумовило виникнення у осіб, до яких воно застосовувалося, права на оцінку наслідків такого регулювання з точки зору наявності шкоди, завданої актом, що був визнаний неконституційним, та на її відшкодування (за умови встановлення факту її завдання внаслідок дії неконституційного акта) і за відсутності закону, який установлює порядок такої компенсації, оскільки держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію, в іншому випадку всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
У підсумку, за результатом перегляду справи №160/6949/20 Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду сформовано такі правові висновки:
1) відсутність спеціального закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, поданого на підставі частини третьої статті 152 Конституції України, про відшкодування шкоди, завданої неконституційним актом, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і не допускають звуження змісту та обсягу конституційних прав особи внаслідок бездіяльності законодавця;
2) належне матеріальне забезпечення прокурорів є однією із законодавчо закріплених гарантій їх незалежності, визначених статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, а застосування неконституційної норми, якою було звужено зміст цієї гарантії, може бути підставою для виникнення у прокурорів (як діючих, так і колишніх) права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дією положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, за умови встановлення в судовому порядку факту завдання такої шкоди;
3) належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої прокурору зазначеним неконституційним актом, є відповідний орган прокуратури, який здійснював нарахування та виплату заробітної плати і діями якого фактично було заподіяно таку шкоду, тоді як залучення Державної казначейської служби України не є необхідним, оскільки вона не є суб`єктом, який порушив права такого працівника прокуратури.
Застосовуючи наведені правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що позивач як колишній прокурор, посадовий оклад якого в період дії пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України при нарахуванні заробітної плати визначався у розмірі меншому, ніж передбачено частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, має право ініціювати перед судом питання про відшкодування шкоди на підставі частини третьої статті 152 Конституції України, зокрема, матеріальної, та, відповідно, на відшкодування такої шкоди за умови встановлення факту її завдання за результатом оцінки судом наслідків такого неконституційного регулювання.
Матеріальна шкода у спірних правовідносинах може полягати у виплаті прокурору заробітної плати у розмірі меншому, ніж гарантований законом, тобто у різниці між фактично нарахованою та виплаченою заробітною платою (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, які не передбачені Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII) і тією сумою, яка підлягала нарахуванню та виплаті відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII за спірний в цій справі період.
Як зазначалось вище, відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ (в редакції Закону №578-VIII) заробітна плата прокурора складається не лише з посадового окладу, а й з премій та надбавок, зокрема, за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Отже, Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ визначено гарантований розмір заробітної плати прокурора, який складається з посадового окладу як її основної складової, а також надбавок, передбачених законом і премії, розмір якої не може бути менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Водночас, Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ передбачено можливість виплати працівникам органів прокуратури премії в розмірі вищому ніж гарантовано цим законом, а постановою Кабінету Міністрів України №505 – можливість виплати їм додаткових видів грошового забезпечення, які зазначеним законом не передбачені, зокрема, таких як: 1) надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; 2) надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; надбавка за знання та використання в роботі іноземної мови; 3) доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності; 4) надбавка за почесне звання “заслужений”.
Тож, у випадку, якщо заробітна плата, яка нараховувалася позивачеві протягом спірного періоду, включала також різного роду надбавки та виплати, визначені постановою Кабінету Міністрів України №505, які, водночас, не передбачені Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, слід вирішити питання про те, чи зазнав позивач матеріальної шкоди та якою є ця різниця.
Під час нового апеляційного розгляду ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 витребувано від Дніпропетровської обласної прокуратури розрахунки щодо:
- фактичного розміру заробітної плати, яка нараховувалась ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 по 24.09.2019;
- фактичного розміру премії, яку отримував ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 по 24.09.2019;
- фактичного розміру виплачених ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 додаткових видів грошового забезпечення, які передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”; 
- визначити різницю між фактично нарахованою та виплаченою заробітною платою (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, які не передбачені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII) і тією сумою, яка підлягала нарахуванню та виплаті відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII за спірний в цій справі період з 01.07.2015 по 24.09.2019;
- періодів перебування ОСОБА_1 з 01.07.2015 по 24.09.2019 у щорічних та інших відпустках (оплачуваних та неоплачуваних), а також періодів його тимчасової непрацездатності, протягом яких виплата заробітної плати здійснюється в особливому порядку.
Запропоновано ОСОБА_1 навести власні розрахунки щодо розміру матеріальної шкоди з урахуванням наведених Верховним Судом у постанові від 17.03.2026 у справі №540/2487/21 висновків та подати їх до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строк до 02.07.2026.
На виконання вимог названого судового акту Дніпропетровською обласною прокуратурою скеровано до П`ятого апеляційного адміністративного суду лист начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку – головного бухгалтера Раїси Гіляки, у якому зазначено, що:
- фактичний розмір заробітної плати за період з 01.07.2015 по 24.09.2019, яка була нарахована ОСОБА_1 становить 745 512грн. 03коп., у тому числі премія 287 363грн. 08коп. та додаткові види грошового забезпечення, які передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» 458 148грн. 95коп.;
- сума заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 згідно із статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» складає 893 972грн. 05коп., у тому числі 804 536грн. 95коп. - посадовий оклад, 89 435грн 10коп. - надбавка за вислугу років; 
- різниця між фактично нарахованою та виплаченою заробітною платою (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, які не передбачені Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII) і тією сумою, яка підлягала нарахуванню та виплаті відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII за спірний в цій справі період з 01.07.2015 по 24.09.2019, складає 148 460грн. 02коп. 
Також, ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 по 24.09.2019 перебував у щорічних та інших відпустках (оплачуваних та неоплачуваних) - 109 календарних днів, тимчасова непрацездатність складає 105 календарних днів.
За таких підстав, враховуючи установлені фактичні обставини справи у системному зв`язку із наведеними Верховним Судом у постанові від 17.03.2026 акцентами, які необхідно врахувати під час розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування матеріальної шкоди, адже в межах спірного періоду йому виплачувалась заробітна плата у розмірі меншому, ніж гарантований Законом України «Про прокуратуру».
Поруч з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що на ухвалою апеляційного суд від 25.06.2026 запропоновано ОСОБА_1 навести власні розрахунки щодо розміру матеріальної шкоди з урахуванням наведених Верховним Судом у постанові від 17.03.2026 у справі №540/2487/21 висновків та подати їх до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Однак, незважаючи на своєчасне отримання відповідного судового рішення таким правом позивач не скористався. 
Згідно поданих до суду апеляційної інстанції та наявних у матеріалах справи документів різниця між фактично нарахованою та виплаченою заробітною платою (з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, які не передбачені Законом України «Про прокуратуру») і тією сумою, яка підлягала нарахуванню та виплаті відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» за спірний в цій справі період складає 148 460грн. 02коп., а відтак і уважається матеріальною шкодою ОСОБА_1 . 
Беручи до уваги наведене колегія суддів дійшла висновку про наявність законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .
Стосовно клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про поворот виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 колегія суддів вказує таке. 
Випадки за наявності яких суд апеляційної інстанції уповноважений допустити поворот виконання рішення окружного адміністративного суду наведено у статті 380 КАС України. 
Так, згідно із частинами 1, 2 статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Системний аналіз вищенаведених приписів процесуального законодавства надає підстави стверджувати, що метою інституту повороту виконання судового рішення є усунення наслідків скасованого рішення суду. Такий інститут спрямований на створення дієвих та ефективних гарантій дотримання прав та законних інтересів добросовісного боржника в разі виконання визнаного згодом судового рішення як помилковим.
Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ визначено статтею 381 КАС України. 
Відповідно до названої норми процесуального закону поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Згідно із усталеною практикою Верховного Суду можливість повороту виконання судового рішення у справі про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання передбачена виключно в разі недобросовісних дій позивача (стягувача), згідно з якими скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Подібний підхід щодо можливості повороту виконання судового рішення у справі викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 569/15646/16-ц та постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 818/678/17, від 25.10.2021 у справі № 607/3393/18, від 26.05.2022 у справі № 495/364/17, від 01.12.2022 у справі № 380/3422/20.
У матеріалах справи наявні меморіальні ордери №79 від 08.12.2021, №79/1 від 08.12.2021, №79/2 від 08.12.2021, згідно яких Державною казначейською службою на підставі виконавчого листа, виданого Херсонським окружним адміністративним судом 19.11.2021 у справі №540/2487/21, стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в загальному розмірі 647 156грн. 16коп.
У межах даного спору матеріальною шкодою є заробітна плата прокурора, яку відповідачем розраховано неправильно та виплачено у розмірі меншому ніж передбачено законодавчими приписами.
Спірні правовідносини виникли під час проходження ОСОБА_1 публічної служби та отримання заробітної плати у розмір меншому ніж передбачено законодавчими приписами. 
Скаржником не доведено, а колегією суддів не установлено, що скасована частина рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Таким чином, у спірних правовідносинах процедура повороту виконання судового рішення не застосовується.
Відносно здійсненого окружним адміністративним судом розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зауважує наступне.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.
Так, як установлено колегією суддів, 28.01.2021 між адвокаткою Пащенко Вікторією Ігорівною та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №1. 
Предметом даного правочину є надання адвокаткою на користь клієнта послуг щодо захисту його прав та законних інтересів в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Згідно акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.10.2021, Виконавцем виконано роботи згідно із договором №1 про надання правової допомоги від 28.01.2021 та додатковими угодами до нього, а саме щодо ведення справи №540/2487/21 у Херсонському окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, зокрема, посадового окладу, визначеного за ч.З ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019:
- підготування та подання до Дніпропетровської обласної прокуратури в межах досудового врегулювання спору клопотання ОСОБА_1 від 31.03.2021 про здійснення перерахунку посадового окладу прокурора та виплати відшкодування шкоди, спричиненої нормативним актом, визнаним в подальшому неконституційним - 1 год. - 1500грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду позовної заяви ОСОБА_1 від 01.06.2021 щодо стягнення з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 - 6 год. - 9000грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду відповіді на відзив у справі № 540/2487/21 від 12.07.2021 - 2 год. - 3000грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі № 540/2487/21 від 14.07.2021 - 1 год. - 1500грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі №540/2487/21 від 14.07.2021 - 1 год. - 1500грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду у справі №540/2487/21 від 14.07.2021 - 1 год. - 1500грн.;
- підготування та подання до Херсонського окружного адміністративного суду клопотань про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 05.07.2021 та від 29.09.2021 у справі №540/2487/21 - 1 год. - 1500 грн.;
- участь 05.10.2021 у судовому засіданні у справі №540/2487/21 - 30хв. - 750грн.
Загальна вартість послуг адвоката за ведення справи №540/2487/21 в суді склала 20250грн.
Сторони погодили, що час витрачений адвокатом на ведення справи понаднормово (більше ніж визначено у рахунку № 1 від 31.03.2021), додатково не тарифікується і Клієнтом не оплачується.
Рахунок виставлений авансовано Виконавцем за №1 від 31.03.2021 на суму 15000грн. та оплачений 31.03.2021 готівкою, про що видано квитанцію №169243 від 31.03.2021.
Загальна договірна ціна послуг склала 15000грн. 
Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000грн є неспівмірною. З урахуванням принципу справедливості та обставин справи, обсягу опрацьованого матеріалу та умов договору про надання правничої допомоги, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що реальний розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі становить 3750грн.
Дослідивши матеріали справи, колегії суддів уважає, що присуджений судом першої інстанції до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 3750грн. відповідає складності справи та обсягу наданих послуг, а вартість правничої допомоги є співмірною до категорії складності справи та об`єктивно визначена окружним адміністративним судом. 
Означене спростовує доводи скаржника, які наведено в апеляційній скарзі.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.п.1, 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені в оскаржуваному рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 висновки в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури матеріальної шкоди в сумі 498 696грн. 14коп. не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне змінити таку частину судового акту. 
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі мотиви не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст.134, 139, 308, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 380, 381 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі №540/2487/21 залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 змінити в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , визначивши її у розмірі 148 460,02 (сто сорок вісім тисяч чотириста шістдесят) грн.
В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року залишити без змін.
Додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року залишити без змін.
У задоволенні клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про поворот виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №540/2487/21 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано колегією суддів 09.07.2026. 

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Д.С. Терлецький   Н.В. Вербицька