ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 440/3553/24
адміністративне провадження № К/990/22542/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Жука А.В., Кашпур О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року (головуючий суддя - Шидловський В.Б., судді - Боровицький О.А., Курко О.П.), 
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. 26 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 по 23 лютого 2024 року відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати, а військову частину НОМЕР_2 виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 по 23 лютого 2024 року у розмірі 40 706,89 грн.
1.1. Позов обґрунтовано тим, що під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , грошове забезпечення йому виплачувалося військовою частиною НОМЕР_2 . Позивач указував, що у день його звільнення - 08 лютого 2024 року з ним не було проведено повного розрахунку і лише 23 лютого 2024 року військова частина НОМЕР_2 перерахувала на його рахунок 1 085 426,30 грн грошового забезпечення, у зв`язку з чим він має право на компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні за правилами статті 117 КЗпП України. Посилаючись на те, що, листом від 14 березня 2024 року № 1808/15/4297 військова частина НОМЕР_1 відмовила йому у такій виплаті, а за умовами статті 117 КЗпП України, він має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за весь час такої затримки, просив суд задовольнити позов.
2. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 лютого до 23 лютого 2024 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 до 23 лютого 2024 року у розмірі 40 706,89 грн.
3. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 оскаржили його в апеляційному порядку.
4. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня та 07 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 .
5. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року об`єднано апеляційні провадження за апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27вересня 2024 року у справі № 440/3553/24 в єдине апеляційне провадження.
6. Ураховуючи те, що в апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , з-поміж іншого, послалася на пропуск позивачем строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали подати заяву про поновлення пропущеного строку, з доказами, що підтверджують поважність причин його пропуску.
6.1. Ухвалу обґрунтовано тим, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. У той же час, до суду позивач звернувся лише 26 березня 2024 року, тобто поза межами спеціального місячного строку звернення до суду. Ураховуючи те, що остаточний розрахунок з ним було здійснено 23 лютого 2024 року, то початком строку звернення до суду є - 24 лютого 2024 року, що спливає 25 березня 2024 рік (з урахуванням вихідних днів).
7. На виконання ухвали суду, 23 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від ОСОБА_1 , в яких позивач просив урахувати, що практика Верховного Суду у подібних спорах сформована так, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми КЗпП України підлягають застосуванню у випадках, якшо нормами спеціального законодавства такі правовідносини не врегульовані. ОСОБА_1 вважає, що приписи статті 233 КЗпП України мають перевагу перед нормами КАС України, які є більш суворими, аніж приписи частини другої статті 233 КЗпП України. Водночас позивач навів низку судової практики Верховного Суду у подібній категорії справ, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 990/156/23 в яких Верховний Суд сформував висновок щодо застосування саме норм КЗпП України до таких правовідносин.
8. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, з підстав пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду.
9 Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
10. 22 травня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить переглянути і скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
11. Скаргу обґрунтовано тим, що судові рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення цього спору та усупереч висновків Верховного Суду щодо застосування приписів частини другої статті 233 КЗпП України, сформованих, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 та у справах №420/10861/21 та 280/6009/23, розглянутих Верховним Судом. 
11.1. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що приписи частини п`ятої статті 122 КАС України стосується виключно спорів, що стосуються проходження, звільнення з публічної служби, а отже, указана норма не стосується спорів у правовідносинах щодо стягнення компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Заявник наголошує, що за висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 812/292/18 норми законодавства, які допускають неоднозначне та множинне тлумачення завжди трактуються на користь особи. Отже, у межах вирішення цієї справи підлягають застосуванню строки визначені частиною другою статті 233 КЗпП України.
11.2. Також позивач указав, що у взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи - суб`єкта приватного права, (висновки Великої палати Верховного Суду, наведені у пунктах 101-104 постанови від 27 червня 2024 року у справі № 990/305/23), а у практиці Європейського суду з прав людини сформовано підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.
12. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2025 року визначено склад колегії суддів для розгляду касаційної скарги: головуюча суддя - Мартинюк Н.М., судді: Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.
13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 19 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
14. Ухвалу про відкриття касаційного провадження від 26 травня 2025 року направлено учасникам справи через підсистему «Електронний суд» та доставлено до їхніх електронних кабінетів, проте відзиви на касаційну скаргу від відповідачів у справі не надійшли.
15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2025 року визначено інший склад колегії суддів для розгляду касаційної скарги: головуючий суддя - Уханенко С.А., судді: Жук А.В., Кашпур О.В.
ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
16. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також, виходячи із установлених меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Суд зазначає таке.
17. За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги , зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
19. Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. За правилами статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
21. Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
22. Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). 
23. Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
24. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.
25. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.
26. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
27. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
27.1. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України. 
28. Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. Позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №460/626/19, від 14 липня 2022 року у справі № 380/10649/21та від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20).
29. Так, статтею 123 КАС України регламентовано наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
30. Частиною першою статті 123 КАС України установлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
30.1. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
30.2. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).
31. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Верховним Судом установлено, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 18 квітня 2025 року позивачу надана можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку із обґрунтуванням поважності причин пропущення строку звернення до суду із адміністративним позовом. На виконання цієї ухвали ОСОБА_1 надіслав пояснення, в яких указав, що до спірних правовідносин необхідно застосувати приписи частини другої статті 233 КЗпП України. Прохання поновити пропущений строк в цих поясненнях позивач не висловив.
32. Повертаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції застосував місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.
33. Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання застосування приписів статті 122 КАС України у співвідношенні до положень КЗпП України і практика Верховного Суду у подібних спорах сформована так, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова ВС від 30 травня 2024 року у справі № 280/6009/23).
34. Верховний Суд зауважує, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а відтак, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеної виплати обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України).
35. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, висловленій у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20 та надалі такий правовий підхід неодноразово підтримано Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема у справі № 560/19282/24.
36. Зокрема, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20 (за подібних обставин) указав, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї норми, що передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті, з установленим у ній загальним строком у шість місяців. 
36.1. У справі № 240/532/20 Верховний Суд також зауважив, що усталеною є і позиція Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.
37. За наведеного правового регулювання, Верховний Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 щодо безпідставного застосування судами приписів частини п`ятої статті 122 КАС України до спірних правовідносин і необхідність застосування положень КЗпП України.
38. Як установлено судами і не заперечується позивачем, остаточний розрахунок з ним проведено 23 лютого 2024 року, а отже місячний строк звернення до суду з цим позовом обраховується з 24 лютого 2024 року. Водночас до суду позивач звернувся 26 березня 2024 року, тобто з пропуском місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України, якій не просив поновити. 
39. Верховний Суд неодноразово наголошував, що у випадку, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).
40. Отже положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, із наданням доказів поважності причин його пропуску. Водночас у відповідності до приписів статті 44 КАС України, це покладає на таку особу обов`язок вчинити визначені судом процесуальні дії.
40.1. Проте, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 такої заяви не подавав, а у відзиві на апеляційну скаргу та поясненнях, наданих на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 18 квітня 2025 року наполягав, що строк ним не пропущено.
41. За таких обставин, підстави для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції відсутні.
42. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
43. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139,140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року - залишити без змін.
3. Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: С.А. Уханенко
Судді: А.В. Жук
О.В. Кашпур