ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року | справа № 380/12826/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Січових Стрільців, 11, код ЄДРПОУ 45870769), в якому просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України щодо невиконання вимог ч. 12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що полягає у відмові у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Білорусі ОСОБА_1 ; 
-зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти рішення по заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що є громадянином Республіки Білорось. Позивач вказав, що публічно висловлює свою думку протягом усього часу збройної агресії російської федерації проти України у соціальних мережах, а, також, публічно критикує дії тоталітарного режиму Білорусі. Зважаючи ці обставини, позивач переконаний, що у разі повернення у країну свого походження йому загрожує небезпека життю, безпеці, свободі, а також, застосування щодо неї нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Ситуація з політичними переслідуваннями в Білорусі щодня погіршується, що підтверджується інформацією про країну походження. Тому позивач звернувся до міграційної служби України із заявою про про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, уповноважений орган міграційної служби України відмовив позивачу у прийнятті поданої ним заяви. Просить позов задовольнити. 
Ухвалою від 02.07.2026 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач не погодився з доводами позивача, викладеними у позовній заяві. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначив що позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.01.2026, яка подана через відділ документального забезпечення управління організаційно-аналітичного забезпечення ЗМУ ДМС в порядку Закону України «Про звернення громадян». При цьому до вищезазначеної заяви ОСОБА_1 долучив заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, анкету особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, фото, копії документів до анкети № 1-25, документи до анкети № 26-37, повідомлення про зміну фактичного проживання. Відповідач фактично був позбавлений можливості оформити заяву без фізичної присутності позивача/заявника, оскільки в процесі відбувається відбирання біометричних параметрів заявника: відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис, та відцифровані відбитки пальців з використанням автоматизованих робочих місць.
Також відповідач зауважує, що листом ЗМУ ДМС № 4601.15-1329/46.1 26 від 28.01.2026 позивача повідомлено про те, що матеріали його звернення надіслані на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України ( далі - ДСІОБГ ДМС) з метою прийняття управлінського рішення і проведення додаткових перевірочних заходів у межах міжнародного та національного законодавства.
Листом ДМС України № 8.5-3128/2-26 від 19.03.2026 розглянуто звернення ОСОБА_1 від 08.01.2026 щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду звернення ДМС України повернено надані позивачем матеріали йому ж.
Відповідач зауважує, що всупереч вимог пункту 2.1. Правил № 649, позивачем подано заяву від 08.01.2026 неналежної форми, неналежному суб`єкту та в неналежний процесуальний спосіб, що призвело до неможливості виконання відповідачем вимог частини 12 статті 7 Закону № 3671-VI.
З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач у задоволенні позову просить відмовити повністю.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що відповідач з метою прийняття всебічного управлінського рішення і проведення додаткових перевірочних заходів надіслав заяву позивача на адресу ДСІОБГ ДМС, проте ні Правилами №649, ні жодним іншим законодавчим актом не передбачено таких дій для територіального органу ДМС у випадку звернення до нього особи з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тобто, офіційного рішення ані щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ані про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Управління Державної міграційної служби України у Львівській області у передбачений Порядком № 649 спосіб не приймалось. Тому, позивач вважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил №649. Просить позов задовльнити.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив та зазначив, що процедура звернення пр надання сатусу біженця розпочинається не з будь-якого письмового звернення до територіального органу ДМС, а саме з особистого звернення заявника до уповноваженої посадової особи, яка зобов`язана виконати визначений Правилами № 649 комплекс процесуальних дій. Позивач же, такої процедури не дотримався. Просить у позові відмовити.
Суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , 1994 року народження, громадянин Білорусі 08.01.2026 звернувся до начальника Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України із заявою про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
У цій заяві позивач зазначив, що додає необхідні копії документів та про готовність з`явитися особисто до відповідного підрозділу ДМС за місцем проживання у м. Львові та надати додаткові документи.
До цієї заяви позивач додав:
заяву анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,3 арк.;
анкету особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 7 арк.; 
фото 4 шт.;
копії документів до анкети №№1-25, 30 арк.;
документи до анкти №№26-27 (додаткои 1-13), 36 арк.;
повідомлення пр зміну місця фактичного проживання (копія) 1 арк.
Листом від 28.01.2026 відповідач поінформував позивача, що його звернення від 08.01.2026, яке отримане ЗМУ ДМС та зареєстроване за вх.№308/1/4601-26 з матеріалами, доданими до нього надіслані на адресу ДСІОБГ ДМС з метою прийняття управлінського рішення і проведення додаткових перевірочних заходів.
Позивач, вважаючи, що відповідач не розглянув по суті його заяву від 08.01.2026, а повернув йому з причин, які не передбачені законодавством, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року №3671-VI (далі також Закон №3671-VI) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань, а пунктом 13 частини першої статті 1 цього ж Закону передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Частиною 6 стаття 5 Закону № 3671-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Процедура розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту урегульована Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила № 649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Згідно з пунктом 2.4 Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом. Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
За приписами частини першої статті 12 Закону №3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , 1994 року народження, громадянин Білорусі, 08.01.2026 звернувся до начальника Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України із заявою про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У цій заяві позивач зазначив, що додає необхідні копії документів та про готовність з`явитися особисто до відповідного підрозділу ДМС за місцем проживання у м. Львові та надати додаткові документи.
До цієї заяви позивач додав:
заяву анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,3 арк.;
анкету особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 7 арк.; 
фото 4 шт.;
копії документів до анкети №№1-25, 30 арк.;
документи до анкти №№26-27 (додаткои 1-13), 36 арк.;
повідомлення пр зміну місця фактичного проживання (копія) 1 арк.
Процедура розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту складається з таких стадій:
звернення із заявою (стаття 7 Закону №3671-VI);
попереднього розгляду заяв (стаття 8 Закону №3671-VI);
розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (стаття 9 Закону№3671-VI);
прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (стаття 10 Закону №3671-VI).
На стадії попереднього розгляду за поданою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту можливе прийняття двох видів рішень: про оформлення або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Ці рішення приймаються на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.
Відповідно до розділу ІІ Вирішення питань щодо прийняття заяви Правил №649 передбачено, що в обов`язки уповноваженої особи, на яку розписана заява заявника про визнання біженцем в т. ч. з`ясовує місце тимчасового перебування заявника та здійснює перевірку наявності (відсутності) документів для прийняття (відмови в прийнятті заяви), а територіальним органом з цього приводу виноситься рішення у формі наказу за додатком №2, при цьому, заявнику направляється відповідне повідомлення за додатком № 3.
Як вже зазначав суд, за результатами подання заяви про визнання особи біженцем, територіальний орган ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа приймає рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.
Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Разом з тим, відповідач не надав суду доказів того, що ним було принято рішення стосовно прийняття чи відмову в прийнятті заяви позивача від 08.01.2026 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Водночас відповідач поінформував позивача, що його звернення від 08.01.2026, яке отримане ЗМУ ДМС та зареєстроване за вх.№308/1/4601-26 з матеріалами, доданими до нього, надіслані на адресу ДСІОБГ ДМС з метою прийняття управлінського рішення і проведення додаткових перевірочних заходів.
Стосовно таких дій відповідача, то суд вважає їх протиправними, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено вчинення означених дій органом міграційної служби. 
Стосовно тверджень відповідача, що позивач звернувся із заявою у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», то суд такі відхиляє, оскільки сама заява від 08.01.2026 за її змістом має ознаки супровідного листа. Зазначене випливає зі змісту самої заяви та додатних до неї документів: заяви анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,3 арк.;
анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 7 арк.; 
фото 4 шт.;
копії документів до анкети №№1-25, 30 арк.;
документів до анкти №№26-27 (додаткои 1-13), 36 арк.;
повідомлення про зміну місця фактичного проживання (копія) 1 арк.
До того ж суд зауважує, що відповідач не надав позивачу і відповіді на його звернння відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Тому суд не знаходить підстав для висновку, що відповідач розглядав заяву позивача від 08.01.2026 як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Стосовно твердження відповідача, що позивач особисто не звернувся до відповідача із відповідною заявою, то суд зазначає, що відповідач має у своєму розпорядженні відповідні нормативні інструменти реагування стосовно такої поведінки заявника, однак такими не можуть бути ігнорування поданої позивачем заяви в частини щодо її прийняття чи неприйняття до провадження.
При цьому суд зауважує, що у заяві від 08.01.2026 позивач зазначив, що він (…) готовий з`явитися особисто до відповідного підрозділу ДМС за місцем проживання у місті Львові(…).
Відповідач у зсвоїх заявах по суті справи стверджує, що (…) Як вбачається з матеріалів позовної заяви та не заперечується самим позивачем, ОСОБА_1 звернувся до ЗМУ ДМС із заявою від 08.01.2026, яка подана через відділ документального забезпечення управління організаційно-аналітичного забезпечення ЗМУ ДМС в порядку Закону України «Про звернення громадян» (вх. № 308/1/4601-26 від 08.01.2026). При цьому відділ документального забезпечення управління організаційно аналітичного забезпечення ЗМУ ДМС виконує виключно функції приймання, реєстрації, обліку та передачі вхідної кореспонденції і працівник такого відділу не є уповноваженою посадовою особою, на яку пунктом 2.1 Правил № 649 покладено обов`язок здійснення процесуальних дій щодо прийняття заяви про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Сам по собі факт реєстрації документа як вхідної кореспонденції не свідчить про початок спеціальної процедури розгляду заяви про надання міжнародного захисту, оскільки така процедура передбачає виконання визначених законом процесуальних дій, які можуть бути здійснені виключно після особистого звернення заявника до уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС. (…).
При цьому відповідач не зауважує викладеного позивачем у позовній заяві, що (…)08 січня 2026 позивач звернувся до підповідача у відділ з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України з належно заповненою заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Заяву позивача не прийняли, та не надали йому письмової відповіді, лише усно відмовили в прийнятті його заяви. Саме тому, позивач подав заяву про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту через відділ документообігу (канцелярію) відповідача. Позивач пояснив ситуацію відповідно до яких просить розглянути її заяву.
З урахуванням викладеного, суд висновує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у не прийнятті рішення на стадії прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Стосовно зобов`язальної частини рішення у цій справі, то суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.01.2026.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задволення позову повністю.
Сплачений позивачем 1064,96грн судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
В И Р І Ш И В: 
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Січових Стрільців, 11, код ЄДРПОУ 45870769) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, що полягає у не прийнятті рішення на стадії прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.01.2026.
Зобов`язати Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.01.2026.
Стсягнути з Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Січових Стрільців, 11, код ЄДРПОУ 45870769), її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1064 (одна тисяча шістдесят чотири)грн 96 коп. судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 10.09.2026.

Суддя Лунь З.І.