ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2026 р. Справа№ 910/8190/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,
за участю представників:
від позивача - Мостовий О.В.,
від відповідача - Підлипенський Д.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ES Group Europe S.R.O. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25 (суддя Котков О.В., повне рішення складено - 10.03.2026) за позовом ES Group Europe S.R.O. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Газотранспортної системи України" про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось ES Group Europe S.R.O. (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "ОГС України", відповідач) про стягнення коштів банківської гарантії у сумі 81 259,96 євро та 3 % річних у сумі 2 427,69 євро.
Позивач вважає, що оскільки зобов`язання за Договором були виконані ним належним чином (поставка товару здійснена в повному обсязі, товар прийнято відповідачем), то гарантійний випадок не настав, у зв`язку з чим підстави для направлення відповідачем вимоги до Гаранта щодо сплати банківської гарантії у сумі 81 259,96 євро були відсутні, а отже позивач на підставі ст. 1212 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 81 259,96 євро та 3 % річних у сумі 2 427,69 євро.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25 у задоволенні позову відмовлено, оскільки за висновком суду, перерахування банком на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" коштів у сумі 81 259,96 євро відбулось у зв`язку з настанням гарантійного випадку, на підставі домовленостей, передбачених договором закупівлі №4600007369 від 17.03.2023 та гарантією.
При цьому, суд встановив відсутність форс - мажорних обставин, на які посилався позивач.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й позовна заява. 
В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про часткове задоволення позову, з наступних підстав.
17.03.2023 між ES Group Europe S.R.O. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор Газотранспортної системи України" (покупець) був укладений договір закупівлі № 460007369 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця насоси та компресори (компресори для випробування трубопроводів), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору, та надати послуги, зазначені у специфікації, яка наведена у додатку 3 до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі товари та надані послуги (п. 1.1).
Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації 1 (п. 1.2 договору).
Ціна цього договору визначається загальною вартістю товарів та послуг, зазначених у специфікації 1 та специфікації 2 до цього договору, та становить 1 629 729,14 євро (п. 3.1 договору).
Розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у розділі 14 цього договору, у строк не раніше 20 та не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару (п. 4.1 договору).
Постачальник зобов`язується передати покупцю товари та надати послуги в кількості, в строки та в місці поставки відповідно до специфікації 1 та специфікації 2 та цього договору (п. 5.1 договору).
Поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок від покупця, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець надсилає скан-копію підписаної уповноваженою особою заявки електронним листом на електронну адресу постачальника, зазначену в п. 13.10 цього договору. Датою отримання заявки постачальником вважається дата надіслання відповідного електронного повідомлення покупцем. Оригінали заявок надсилаються покупцем поштою на адресу постачальника, вказану в розділі 14 цього договору, цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або кур`єром під розпиcку. Заявки постачальником надіслані електронною поштою мають повну юридичну силу, породжують права і обов`язки для сторін, і можуть бути подані до судових інстанцій як належні докази і не можуть спростовуватись сторонами (п. 5.3 договору).
Поставка товарів здійснюється на умовах DAP (місце поставки згідно специфікації 1), Інкотермс (редакція 2010 року) (п. 5.6 договору).
Право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за актом приймання-передачі товару, складеним за формою, наведеною в додатку 4 до договору (п. 5.9 договору).
Датою поставки товарів за цим договором є дата підписання покупцем акта приймання товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.27 цього договору та передачі постачальником покупцю документів, зазначених у п. 5.11 договору (п. 5.11 договору).
Відповідно до п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів та надання послуг у строки, встановлені цим договором.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 07.04.2026 (включно), а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 12.1). 
Специфікацією № 1 до договору було погоджено найменування товару: пересувну компресорну станцію ПКС-120/40; країна походження: Чеська Республіка; загальною вартістю 1 625 199,14 євро; строк поставки: 360 днів; місце поставки: Київська обл., м. Боярка / Івано-Франківська обл., с. Похівка.
У подальшому, між сторонами було укладено ряд додаткових угод, а саме:
- додаткову угоду № 2 від 26.02.2024, якою, у зв`язку з продовженням строку поставки товару, з урахуванням свідоцтва про вплив обставин непереборної сили ТТП Чеської Республіки № 12С/5000/2024 від 30.01.2024, сторони погодили, що строком поставки товару є 380 календарних днів;
- додаткову угоду № 4 від 13.05.2024, якою, у зв`язку з продовженням строку поставки товару, з урахуванням свідоцтва про вплив обставин непереборної сили ТТП Чеської Республіки № 39С/5000/2024 від 20.04.2024, сторони погодили, що строком поставки товару є 425 календарні дні.
Згідно з п. 7.14.1 договору виконання цього договору забезпечуються наданням постачальником покупцю безвідкличної безумовної банківської гарантії на суму 81 259,96 євро, що становить 5 % від вартості товарів.
Термін (строк) дії гарантії - до 31.12.2024 включно (п. 7.16 договору).
Так, 20.02.2023 АТ "КБ "Глобус" (гарант) надало ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (принципал) банківську гарантію № 31287, з урахуванням зміни № 1 від 09.05.2024, з наступними умовами:
- гарант зобов`язується протягом 5 банківських днів після одержання паперового оригіналу письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара (якщо передбачена) та/або електронного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на SWIFT гаранта сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/належним виконанням принципалом зобов`язань за договором;
- ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 04.08.2024;
- форма представлення вимоги: у паперовій формі рекомендованим листом або кур`єром та/або ключовим SWIFT-повідомленням через банк бенефіціара на нашу SWIFT-адресу;
- ця гарантія є безвідкличною, непередаваною і не може бути переуступлена без попередньої згоди зі сторони гаранта, принципала та бенефіціара.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Із матеріалів справи вбачається, що 18.06.2024, у зв`язку з отриманням від ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" вимоги від 17.06.2024 про сплату коштів банківської гарантії № 31287 від 20.02.2023 (зі змінами), до ES Group Europe S.R.O. було направлено вимогу банку про сплату коштів за вказаною банківською гарантією на суму 81 259,96 євро.
У подальшому, АТ "КБ "Глобус" листом № 1-2218 від 26.06.2024 було повідомлено ES Group Europe S.R.O., що банком, на виконання зобов`язань за гарантією № 31287 від 20.02.2023, зі змінами, 25.06.2024 було сплачено ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" кошти банківської гарантії у сумі 81 259,96 євро.
26.06.2026 ES Group Europe S.R.O. відшкодувало банку кошти гарантії у сумі 81 259,96 євро.
Позивач вважає, що оскільки зобов`язання за Договором були виконані ним належним чином (поставка товару здійснена в повному обсязі, товар прийнято відповідачем), то гарантійний випадок не настав, у зв`язку з чим підстави для направлення відповідачем вимоги до Гаранта щодо сплати банківської гарантії у сумі 81 259,96 євро були відсутні, а отже позивач на підставі ст. 1212 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 81 259,96 євро та 3 % річних у сумі 2 427,69 євро.
Вказані вимоги визнані судом першої інстанції необґрунтованими, оскільки за висновком суду, перерахування банком на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" коштів у сумі 81 259,96 євро відбулось у зв`язку з настанням гарантійного випадку, на підставі домовленостей, передбачених договором закупівлі № 4600007369 від 17.03.2023 та гарантією.
При цьому, суд встановив відсутність форс - мажорних обставин, на які посилався позивач.
Колегія суддів не погоджується із наведеними в оскаржуваному рішенні висновками, з огляду на наступне. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Додатковою угодою № 4 від 13.05.2024 продовжили строк поставки товару на 425 календарних дні з дати отримання постачальником заявки.
Відповідно до п. 5.3 договору поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок покупця, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець надсилає скан-копію підписаної уповноваженою особою заявки електронним листом на електронну адресу постачальника, зазначену в п. 13.10 цього договору. Датою отримання заявки постачальником вважається дата надіслання відповідного електронного повідомлення покупцем. Оригінали заявок надсилаються покупцем поштою на адресу постачальника, вказану в розділі 14 цього договору, цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або кур`єром під розписку.
У пункті 13.10 договору сторони погодили електронні адреси сторін: - електронну адресу покупця: byshok-sp@tsoua.com; - електронну адресу постачальника: info@e-s-group.eu.
Як вказує позивач, у квітні 2024 працівниками ES Group Europe S.R.O. було випадково виявлено, що на електронну пошту: komr128@e-s-group.eu з електронної пошти info@tsoua.com надійшов лист, у вкладенні якого знаходилась "заявка на поставку від 12.04.2023 № ТОВВИХ-23-4632". 
Отже, з квітня 2024 року позивач обізнаний про направлення йому заявки відповідачем.
Таким чином, строк постачання товару (425 календарних днів з дати отримання постачальником заявки) становив 10.06.2024.
Проте, товар відповідачем був поставлений лише 29.11.2024, що підтверджується відповідними актом від 29.11.2024, та актом приймання товарів за кількістю та якістю № 24-365 від 29.11.2024.
При цьому, колегія суддів не враховує постачання товару, що відбулося 29.06.2024, оскільки після вказаної дати тривав процес приймання товарів відповідачем за якістю та остаточне прийняття товару відбулося саме 29.11.2024.
Здійснення позивачем поставки товарів у повному обсязі відповідач визнає та не заперечує. 
Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).
Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За умовами ч. 1, 2 статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.
Зі змісту наведених положень законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. Перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. Друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19.
Судом встановлено та визнається сторонами, що позивачем умови Договору виконано у повному обсязі, однак з порушенням строку поставки, тобто у даних правовідносинах має місце саме неналежне виконання. 
Відповідачем була прийнята поставка товару (з порушенням строку), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
За умовами банківської гарантії № 31287 від 20.02.2023 року, вона забезпечує належне виконання принципалом зобов`язань за виконання договору.
Відповідно до ч. 2 статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:
1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;
2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;
3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону;
4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Відповідно до п. 7.21 договору Гарантія 1 повертається у випадках, передбачених ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" (із змінами та доповненнями), за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) за Товари згідно з умовами Договору, протягом п`яти банківських днів з дня настання таких обставин. 
Отже, відповідно до положень п. 7.21. договору та ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" забезпечення виконання договору повертається після виконання постачальником всіх умов договору закупівлі протягом 5 (п`яти) банківських днів після настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) за Товари згідно з умовами Договору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність безпосереднього зв`язку між виконанням позивачем своїх зобов`язань, як постачальника щодо поставки товару, проте з порушенням строків визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) та правом на повернення суми забезпечення виконання договору після поставки всього обсягу товару. Тобто, з моменту прийняття товару припинилась підстава для подальшого забезпечення зобов`язання гарантією.
У постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №910/3777/18 та від 20.06.2019 у справі №910/6433/18, а також від 21.02.2020 року у справі №910/4460/19 з аналогічних правовідносин, зазначено, що порушення постачальником строку поставки товару не впливає на обов`язок покупця повернути забезпечення договору, оскільки за умовами договору, забезпечення не повертається саме у випадку невиконання, а не неналежного виконання умов договору.
У даному випадку сторони у договорі погодили, що Гарантія 1 повертається у випадках, передбачених ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі", положення якої передбачають таку підставу як - виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю без вказівки на належність такого виконання.
Проте, в порушення умов договору та Закону відповідач не здійснив повернення банківської гарантії банку після виконання постачальником всіх умов договору закупівлі протягом 5 (п`яти) банківських днів після настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) за Товари згідно з умовами Договору.
Таким чином, в момент виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі відпали підстави для подальшого звернення відповідача з вимогою до банка-гаранта та, відповідно, у відповідача виник обов`язок повернути забезпечення у вигляді банківської гарантії.
Оскільки неповернення сплаченої суми гарантії можливе лише у разі невиконання учасником умов Договору, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність обов`язку повернути суму банківської гарантії з огляду на прострочення позивачем виконання зобов`язання в частині поставки товару. 
Так само Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на п. 7.20 договору, який передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором Покупець має право одержати задоволення своїх вимог, на умовах, визначених Гарантіями, оскільки саме п. 7.21 визначає підстави повернення гарантії, які наявні у даному випадку. 
Отже, з огляду на те, що: 
- з моменту прийняття товару покупцем припинилася підстава для подальшого забезпечення зобов`язання гарантією; 
- сторони у договорі (з посиланням на Закон) погодили повернення забезпечення виконання договору після виконання постачальником своїх зобов`язань без вказівки на належність такого виконання; 
- відповідач помилково ототожнює поняття «невиконання договору» та «несвоєчасне виконання договору»; 
- сторонами не заперечується поставка товару за договором у повному обсязі, прийняття його покупцем та повна оплата його вартості, що свідчить про виконання постачальником зобов`язання за договором та прийняття такого виконання покупцем; 
- норма статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, тоді як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, 
позовні вимоги визнаються колегією обґрунтованими. 
При прийнятті даної постанови колегією суддів враховуються висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 04 вересня 2025 року у справі №917/1815/24, правовідносини в якій є подібними.
При цьому, враховуючи наведені вище підстави, які були зазначені позивачем в позові та визнані колегією суддів обґрунтованими, Суд не досліджує доводи позивача про ненастання гарантійного випадку через дію обставин непереборної сили, оскільки належним способом захисту у даному випадку є стягнення коштів гарантії саме з визначених вище підстав. 
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 81 259 євро 96 центів підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2 427,69 євро, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем періодом нарахування 3% річних визначено: з 27.06.2024 по 25.06.2025.
Так, позивач початок періоду нарахування річних пов`язує з датою коли він переказав Банку на його вимогу суму гарантії (26.06.2024).
Колегія суддів не погоджується із визначеною позивачем початковою датою прострочення, враховуючи наступне.
Так, пункт 7.21 договору чітко визначає строк повернення гарантії, а саме за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) за Товари згідно з умовами Договору, протягом п`яти банківських днів з дня настання таких обставин. 
Гранична дата оплати (остаточний розрахунок) за Товар (згідно п. 4.1 договору) настала 30.12.2024, оскільки 29.12.2024 є вихідним днем.
Отже, протягом п`яти банківських днів з дня настання вказаної обставини, тобто до 06.01.2025 гарантія мала бути повернута.
Таким чином, прострочення щодо неповернення суми гарантії розпочинається з 07.01.2025.
Отже, здійснивши перерахунок, заявлених до стягнення 3 % річних за період з 07.01.2025 по 25.06.2025, суд встановив, що їх обґрунтованим розміром є 1 135 євро 41 цент.
З урахуванням наведеного вище, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, з прийняттям нового - про часткове задоволення позову. 
З урахуванням часткового задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за їх подання покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Стосовно клопотання позивача про розподіл витрат правничої допомоги, понесених ES Group Europe S.R.O. в судах першої та апеляційної інстанцій, слід зазначити наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У позовній заяві позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу в цій справі складає 5 000 доларів США.
Позивачем в межах вказаного строку було подано до суду першої інстанції докази понесення витрат правничої допомоги в сумі 3 300 доларів США.
Стосовно визначення орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та подання доказів цих витрат суд вказує наступне. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. Наведена норма надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.
Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями ст. 124 ГПК України, особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. Відповідний правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18, від 21.06.2022 у справі №908/574/20.
Як вбачається з поданої позивачем апеляційної скарги, у ній відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які позивач очікував понести у суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, до судових дебатів, а саме ще 12.06.2026, позивачем подано докази понесених витрат в суді апеляційної інстанції в сумі 2 050 доларів США.
Відповідачем 26.06.2026 подано до суду клопотання, в якому він просив суд скористатись своїм дискреційним правом та відмовити у розподілі цих витрат у зв`язку з ненаданням в апеляційній скарзі попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, або у разі фактичного розподілу зменшити розмір на 99 %.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що не наведення в апеляційній скарзі позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не може бути підставою для відмови в їх розподілі, оскільки вказане не позбавило можливості відповідача належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, чим відповідно забезпечено дотримання принципу змагальності.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в загальній сумі 5 350, 50 доларів США заявник надав: 
договір про надання ППД від 14.12.2023 № 1023-ОМ;
договір про залучення адвоката при наданні ППД клієнту від 18.02.2025 №1023-ОМ/2;
заявку до договору про надання ППД від 17.02.2025 № 2-ОМ;
акт надання професійної правничої допомоги від 30.06.2025 № 1-ОМ;
інвойс від 18.08.2025 № 4 на оплату гонорару;
платіжну інструкцію від 02.09.2025 № 1887910 на підтвердження оплати гонорару; 
акт надання професійної правничої допомоги від 25.05.2026 № 2-ОМ;
інвойс від 25.05.2026 № 10 на оплату гонорару;
платіжну інструкцію від 03.06.2026 №3583094 на підтвердження оплати гонорару.
14.12.2023 ES Group Europe s.r.o. уклало з Адвокатським бюро «Прагнум» Віталія Бобриньова» (надалі - Прагнум) договір про надання професійної правничої допомоги № 1023-ОМ (далі - Договір про надання правничої допомоги), зокрема, з метою отримання захисту своїх прав та законних інтересів у взаємовідносинах зі своїми контрагентами.
17.02.2025 між ES Group Europe s.r.o. та Прагнум було укладено заявку № 2-ОМ до вказаного Договору про надання правничої допомоги (далі - Заявка), за умовами якої ES Group Europe s.r.o. доручило Прагнум представництво її інтересів у спорі (справі) з ТОВ «Оператор ГТС України», пов`язаного із виконанням умов договору про закупівлю від 17.03.2023 № 4600007369, а саме: у спорі про повернення (стягнення) банківської гарантії в сумі 81 259,96 євро, а також донарахувань (3% річних), пов`язаних із її безпідставним утримуванням, у Господарському суді міста Києва (Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, за потреби), незалежно від тривалості судового процесу, кількості судових засідань та підготовлених процесуальних документів.
Відповідно до п. 2.1 Заявки, сторони домовилися встановити гонорар за надання ППД, передбаченої в розділі 1 цієї Заявки, у розмірі 100 (ста) доларів США за 1 (одну) годину роботи адвоката PRAGNUM.
Згідно з п. 2.2 Заявки, гонорар, установлений в п. 2.1 цієї Заявки, сплачується Клієнтом протягом 10 (десяти) днів із дня складення акта надання професійної правничої допомоги та виставлення рахунка (інвойсу) на оплату гонорару.
Разом з тим 18.02.2025, на підставі п. 11.2 Договору про надання правничої допомоги, Прагнум уклало з адвокатом Мостовим Олександром Володимировичем договір про залучення адвоката при наданні професійної правничої допомоги клієнту № 1023-ОМ/2, на підставі якого уповноважило (надало всі повноваження) зазначеного адвоката на надання ES Group Europe s.r.o. ППД за Договором про надання правничої допомоги та Заявкою.
30.06.2025 між ES Group Europe s.r.o. та Прагнум підписано акт надання професійної правничої допомоги № 1-ОМ (далі - Акт), відповідно до змісту якого ES Group Europe s.r.o. прийняло надану Прагнум на підставі Заявки ППД із деталізованим описом фактично виконаної роботи на загальну суму 3 300,00 доларів США.
Зокрема, зі змісту зазначеного Акта вбачається, що протягом 06.03.2025 - 27.06.2025 Прагнум, в особі адвоката Мостового О., надало ES Group Europe s.r.o. пов`язану зі справою ППД, а саме:
аналіз спірних правовідносин, що склалися між Клієнтом та ТОВ «Оператор ГТС України» під час виконання договору про закупівлю від 17.03.2023 №4600007369;
збір, систематизація та оформлення додатків (доказів) до позовної заяви;
опитування Клієнта щодо фактичних обставин спірних правовідносин;
формування правової позиції у справі та узгодження її з Клієнтом;
підготовка позовної заяви про стягнення суми утриманої гарантії;
збір, систематизація та оформлення додатків (доказів) до позовної заяви;
подання позовної заяви.
Загальна кількість витраченого адвокатом Мостовим О. часу на надання ППД склала 33 год., зважаючи на що розмір гонорару (визначений відповідно до п. 2.1 Заявки) склав 3 300,00 доларів США.
25.05.2026 адвокатське бюро «Прагнум» Віталія Бобриньова» та ES Group Europe s.r.o. склали акт надання ППД № 2-ОМ, яким засвідчили факт надання та приймання ППД на загальну суму 2 050,00 доларів США. Загальний час надання зазначеної вище ППД склав 20 год. 30 хв.
Згідно вказаного Акту Прагнум, в особі адвоката Мостового О., надало ES Group Europe s.r.o. пов`язану зі справою ППД, а саме:
аналіз рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25;
пошук та аналіз постанов (правових позицій) Верховного Суду (ВПВС, КГС ВС, КЦС ВС), необхідних для підготовки апеляційної скарги;
підготовку апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі № 910/8190/25 та додатків до неї.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). 
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
При зменшенні витрат на правову допомогу Суд також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Колегія суддів зазначає стосовно таких послуг, як аналіз спірних правовідносин, що склалися між Клієнтом та ТОВ «Оператор ГТС України» під час виконання договору про закупівлю від 17.03.2023 №4600007369; збір, систематизація та оформлення додатків (доказів) до позовної заяви; опитування Клієнта щодо фактичних обставин спірних правовідносин; формування правової позиції у справі та узгодження її з Клієнтом, збір; систематизація та оформлення додатків (доказів) до позовної заяви то вони поглинаються такою послугою як підготовка позовної заяви.
Крім цього, Стосовно таких послуг, як аналіз рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25; пошук та аналіз постанов (правових позицій) Верховного Суду (ВПВС, КГС ВС, КЦС ВС), необхідних для підготовки апеляційної скарги, то вони поглинаються такою послугою, як підготовка апеляційної скарги.
Стосовно підготовки апеляційної скарги, то колегією суддів враховується, що правова позиція сторін в суді апеляційної інстанції не змінювалася, адвокату позивача не було потрібно вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, фактично апеляційна скарга містить узагальнену позицію позивача по справі, яка наводилася ним ще в суді першої інстанції.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, оцінивши витрати позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем у відповідності до вимог статті 74 ГПК України викладених ним обставин стосовно надання адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що заявлені ES Group Europe S.R.O. витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 350 доларів США не відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України). 
Так, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, слід зазначити, що визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 
Колегія суддів вважає, що справедливим та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є 1 400 доларів США та в суді апеляційної інстанції - 1 000 доларів США.
При цьому, враховуючи часткове задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги вказані витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, тобто в сумі 1 378 євро 30 центів та в сумі 984 євро 50 центів відповідно.
Отже, клопотання позивача про розподіл витрат правничої допомоги задовольняється колегією суддів частково в наведених вище сумах. У задоволенні решти клопотання судом відмовляється.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ES Group Europe S.R.O. на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 у справі №910/8190/25 про відмову у задоволенні позову скасувати.
3. Прийняти нове рішення по справі №910/8190/25, яким позов задовольнити частково.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Газотранспортної системи України" на користь ES Group Europe S.R.O. кошти в сумі 81 259 євро 96 центів, 3 % в сумі 1 135 євро 41 цент, судовий збір в сумі 1 236 євро 85 центів та 1 378 євро 30 центів професійної правничої допомоги.
5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор Газотранспортної системи України" на користь ES Group Europe S.R.O. 1 853 євро 81 цент судового збору за подання апеляційної скарги та 984 євро 50 центів професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи перебування суддів Пономаренко Є.Ю. та Руденко М.А. у відпустці з 06.07.2026 по 10.07.2026 та судді Барсук М.А. у відрядженні з 08.07.2026 по 12.07.2026) складена: 20.07.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко