ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5764/26 Справа № 178/2181/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026року, головуючий у суді першої інстанції Берелет В.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі — Верхньодніпровський ВДВС), в якому вимагав скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 30579524, а також скасувати постанову про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів від 23 червня 2025року.
Існування таких вимог заявник пов`язував із тим, що у виконавчому провадженні №30579524 з примусового виконання виконавчого листа №2-1419, виданого 07 червня 2011року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ стягуються з нього аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частин доходів.
Проте, в липні 2025року позивач виявив заборгованість на своєму банківському рахунку, на який отримує плату як військовослужбовець, пізніше він дізнався, що державним виконавцем нарахована заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 липня 2025року в розмірі 606 953,44грн, та на суму заборгованості винесено постанову про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів від 23 червня 2025року, ВП № 30579524, у розмірі 50% сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки на суму 303 473,72грн. 
Із зазначеним розрахунком та постановою про накладення штрафу ОСОБА_1 не погоджується, оскільки станом на час винесення постанови про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем жодного разу не повідомлялось йому про наявність заборгованості зі сплати аліментів.
Вказував, що з моменту набрання чинності рішенням суду він сплачував аліменти щомісячно, аліменти утримувалися бухгалтерією підприємства з заробітної плати та у зв`язку з тим, що з квітня 2022року він перебуває у складі ЗСУ, він не мав можливості повідомити державного виконавця про настання відповідних обставин та про направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на бухгалтерію військової частини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню № 30579524; скасовано постанову про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів від 23 червня 2025року по виконавчому провадженню № 30579524.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час винесення постанови про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем жодного разу не повідомлялось позивача про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Та суд позбавлений можливості визначити з яких саме видів грошового забезпечення державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
17 березня 2026року ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та просила відмовити у задоволенні позову.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду заявниця пов`язувала з тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державним виконавцем при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів не було допущено жодних порушень закону, оскільки аліменти мають стягуватися у частці від усіх видів доходу боржника, у тому числі з додаткових винагород.
Вказувала, що позивач мав обов`язок повідомляти державного виконавця про зміну відомостей про його доходи, а саме про отримання інших доходів за місцем проходження служби, а посилання на неможливість такого повідомлення нічим не підтверджується, а тому нарахування заборгованості по аліментам та відповідно накладення штрафу у зв`язку з цим було цілком законним. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
23 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Криничанського районного суду Дніпропетровської області справу №178/2181/25; та 12 травня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2026року справу призначено до судового розгляду на 11 серпня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
У виконавчому провадженні №30579524 з примусового виконання виконавчого листа №2-1419, виданого 07 червня 2011року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ стягуються з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частин доходів.
З квітня 2022року ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України, отримує заробітну плату як військовослужбовець.
Державним виконавцем у виконавчому провадженні №30579524 нарахована заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 липня 2025року в розмірі 606 953,44грн. Аліментні платежі з липня 2021року по квітень 2025року надходили тільки з бухгалтерії АТ «Дніпроазот», що підтверджується звітами про доходи, та довідкою про надходження коштів на рахунок стягувача виданої АТ «Банк Кредит Дніпро», з інших видів доходу аліменти не утримувалися, що призвело до заборгованості.
На суму заборгованості 23 червня 2025року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 , за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, у розмірі 50% на суму 303 473,72грн на користь стягувача.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що суд позбавлений можливості визначити з яких саме видів грошового забезпечення державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, до якого помилково могло увійти грошове забезпечення, яке не мало постійного характеру з яких, на думку суду, не проводяться стягнення, тож розрахунок є неправильним і підлягає скасуванню.
Суд виснував, що станом на час винесення постанови про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем жодного разу не повідомлялось позивача про наявність заборгованості зі сплати аліментів, а тому накладення штрафу було безпідставним. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи. 
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому провадженні №30579524 з примусового виконання виконавчого листа №2-1419, виданого 07 червня 2011року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку. 
Зі змісту зазначеного виконавчого документа вбачається, що частка на утримання дитини має вираховуватись від усіх видів заробітку боржника.
Аліментні платежі з липня 2021року по квітень 2025року надходили тільки з бухгалтерії АТ «Дніпроазот», що підтверджується звітами про доходи, та довідкою про надходження коштів на рахунок стягувача виданої АТ «Банк Кредит Дніпро», з інших видів доходу аліменти не утримувалися.
В той же час, як вказує сам позивач, з квітня 2022року він перебуває у складі Збройних Сил України, отримує заробітну плату як військовослужбовець, що також підтверджується довідками про його доходи. 
Однак, з вказаних доходів боржник аліменти на утримання своєї дитини не сплатив.
Частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Вказаних вимог закону боржник не дотримався та не повідомив державного виконавця про зміну відомостей про його доходи, а саме про отримання інших додаткових доходів за місцем проходження військової служби.
За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
У відповідності до вимог статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів зі всіх видів заробітку, ОСОБА_1 аліменти з заробітної плати військовослужбовця не сплачував, державного виконавця про наявність вказаних доходів не повідомляв, що суперечить принципу добросовісності та обов`язковості судових рішень. 
Заразом посилання ОСОБА_1 на неможливість такого повідомлення державного виконавця протягом тривалого часу жодними доказами не підтверджується.
Колегія суддів наголошує, що боржник не міг не знати про свій обов`язок сплачувати аліменти у відповідності до судового рішення, з усіх видів заробітку незалежно від наявності вимог державного виконавця.
Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору — судом.
Тож помилковим є висновок суду та твердження позивача про те, що нарахована державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає скасуванню з підстав не повідомлення виконавцем позивача про її наявність.
Невчасне виявлення державним виконавцем місця роботи боржника тощо, з огляду на обов`язок останнього виконувати судове рішення та повідомляти державного виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи, не порушує прав боржника.
Заразом посилання суду на неможливість визначити з яких саме видів грошового забезпечення державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, до якого помилково могло увійти грошове забезпечення, яке не мало постійного характеру з яких, на думку суду, не проводяться стягнення є безпідставними.
Так, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України /частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»/.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном /частина перша статті 195 Сімейного кодексу України, далі – СК України/.
Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України /стаття 81 СК України/.
Відповідно до пункту 1 Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
За змістом пункт 8 Переліку у редакції постанови № 1263, чинної з 16 листопада 2022року, з військовослужбовців утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України, деяким іншим особам визначається відповідно до Порядку № 260.
Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги (пункт 2 Розділу І Порядку № 260 у редакції, застосовній із 1 лютого 2023 року).
З 22 травня 2024року набрав чинності наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 30 квітня 2024 року № 275. Згідно з цим наказом пункт 2 Порядку № 260 після абзацу тринадцятого (про щомісячні додаткові види грошового забезпечення) доповнений абзацом чотирнадцятим такого змісту: «винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)».
За змістом пунктів 1 і 8 Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, зокрема з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру. Тобто Кабінет Міністрів України не відніс зазначену додаткову винагороду до грошового забезпечення, яке не має постійного характеру. Інакше кажучи, така додаткова винагорода є постійною впродовж дії воєнного стану згідно з умовами, визначеними у постанові № 168.
На цей висновок не впливає те, що згідно з Порядком № 260 додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану, класифікована як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення. Вказівка у його назві на одноразовість не означає, що додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану, всупереч Переліку не має постійного характеру. Впродовж дії воєнного стану вона нараховується та виплачується на регулярній основі відповідно до умов, визначених у постанові № 168. За іншої інтерпретації, якщо погодитися з боржником, він би міг отримати додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану, лише один раз (одноразово) за весь цей період.
Тож, помилковими є твердження боржника про те, що віднесення цієї додаткової винагороди згідно з Порядком № 260 до одноразового виду грошового забезпечення військовослужбовця вказує на неможливість її урахування під час обчислення розміру аліментів. 
Колегія суддів наголошує, що ця винагорода за змістом пункту 8 Переліку впродовж дії воєнного стану має постійний характер, що підтверджують відомості про щомісячні доходи боржника. 
Тому державний виконавець правильно розрахував розмір аліментів, включивши до бази підрахунку цю винагороду.
Про будь-які інші виплати, з яких не проводиться стягнення, які мав на увазі суд першої інстанції, ані позивачем в ході розгляду справи, ані судом у своєму рішенні не згадується.
Водночас, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом /пункт 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»/.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Тож враховуючи, що заборгованість зі сплати аліментів нараховано ОСОБА_1 державним виконавцем правомірно, у правильному розмірі та за правильний період, відсутні підстави вважати, що постанова про накладення штрафу відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів була неправомірною.
За наведених умов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення державним виконавцем прав боржника ОСОБА_1 нарахуванням заборгованості зі сплати аліментів та накладенням відповідного штрафу. 
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам не надавав оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026року – скасувати.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та постанови про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 серпня 2026року.

Судді: