154/5040/25 
2-др/154/22/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Володимирського міського суду Волинської області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 30 червня 2026 позов ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №3365815532-373156 від 16 червня 2021 у розмірі 1760 грн, 311,65 грн судового збору, а також 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд виходив із того, що із заявлених 13 680 грн позов задоволено на 1760 грн, тобто на 12,86 %. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2026 апеляційну скаргу ТОВ «Кошельок» залишено без задоволення, а рішення Володимирського міського суду Волинської області від 30 червня 2026 в оскарженій частині — без змін. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів, нарахованих за межами строку кредитування, та зазначив, що висновки місцевого суду відповідають фактичним обставинам справи і правовим позиціям Верховного Суду. 
Окремо Волинський апеляційний суд перевірив висновки суду першої інстанції щодо витрат ТОВ «Кошельок» на професійну правничу допомогу та погодився з визначеним судом розміром таких витрат. Апеляційний суд зазначив, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, а тому підстав для нового розподілу витрат, понесених у суді першої інстанції, не виникло. 
02 липня 2026 Матусяк Д.В. через підсистему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що повний текст заяви та докази понесення витрат містяться у доданих до заяви документах. До заяви, серед іншого, були додані документи на підтвердження договору про надання юридичних послуг, акт приймання-передачі послуг та оплати 7000 грн. 
На підтвердження заявлених витрат ОСОБА_1 надано договір №17122501/д про надання правової допомоги/юридичних послуг від 17 грудня 2025, укладений між ним як замовником та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 як виконавцем.
У договорі ФОП ОСОБА_2 зазначена як суб`єкт підприємницької діяльності у сфері права. Договором визначено перелік юридичних послуг, пов`язаних із захистом інтересів ОСОБА_1 , та їх загальну вартість у розмірі 7000 грн. 
Пунктом 2.3.1 цього договору Виконавцю надано право надавати послуги особисто та/або із залученням інших осіб, з якими Замовник укладає додатковий договір на безоплатних для Замовника засадах.
12 січня 2026 ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору №17122501/д від 17.12.2025, у якому вартість наданих послуг визначена в сумі 7000 грн. Сторони зазначили про повне виконання зобов`язань та відсутність претензій щодо наданих послуг. 
Також відповідачем подано квитанцію АТ «ПУМБ» №036820940066, відповідно до якої 17 грудня 2025 ОСОБА_1 здійснено переказ коштів у сумі 7000 грн на платіжну картку НОМЕР_1 . 
14 липня 2026 представник ТОВ «Кошельок» Гурський Г.Ю., подав заперечення на заяву Матусяка Д.В. про ухвалення додаткового рішення. Просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись, зокрема, на те, що процесуальні документи від імені ОСОБА_1 подавав адвокат Гуревич Р.Г., натомість договір №17122501/д від 17.12.2025 та акт виконаних робіт укладені з ФОП ОСОБА_2 . Зазначив, що матеріали справи не містять договору та акту виконаних робіт саме між ОСОБА_1 та адвокатом Гуревичем Р.Г., а договір з ФОП ОСОБА_2 не містить відомостей про конкретного адвоката, залученого для надання професійної правничої допомоги. Також звертав увагу на те, що в договорі зазначена підготовка проєкту відзиву, тоді як фактично представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження, а також посилався на неналежну деталізацію попереднього розрахунку витрат.
16 липня 2026 Матусяк Д.В. подав письмові пояснення щодо заперечень ТОВ «Кошельок», зазначивши, що пункт 2.3.1 договору №17122501/д від 17.12.2025 прямо дозволяв виконавцю залучати до надання послуг інших осіб. За твердженням ОСОБА_1 , саме на виконання цього положення для безпосереднього представництва його інтересів у суді був залучений адвокат Гуревич Р.Г. ОСОБА_1 підтвердив, що 7000 грн були сплачені ним безпосередньо ФОП ОСОБА_2 за загальний комплекс юридичних послуг, тоді як додаткової оплати адвокату Гуревичу Р.Г. він не здійснював. Зазначав, що пункт 1.2 договору включав представництво, а подання клопотання про закриття провадження було способом реалізації обраної правової позиції у справі. Крім того, вказував, що договір, акт та докази оплати були подані разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк. 
Суд, оцінивши заяву, заперечення, письмові пояснення та надані сторонами докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є способом усунення неповноти основного рішення та його невід`ємною складовою. Воно не може змінювати суті основного рішення чи переглядати встановлений ним результат вирішення спору. Такий підхід послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.05.2021 у справі №911/132/14, від 18.01.2023 у справі №908/174/20, від 05.07.2023 у справі №904/8884/21, а також у постанові Верховного Суду від 09.04.2026 у справі №922/511/24. 
Тому в межах цього провадження суд не вправі переоцінювати висновки рішення від 30 червня 2026 року щодо розміру задоволених вимог, правових наслідків здійсненого ОСОБА_1 платежу в сумі 4000 грн або вже проведеного розподілу витрат ТОВ «Кошельок». Ці питання були предметом судового розгляду, а рішення в оскарженій частині залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 31 серпня 2026 року.
Разом із тим питання про заявлені ОСОБА_1 витрати у сумі 7000 грн при ухваленні основного рішення не було вирішено.
За змістом статей 133 та 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Для цілей їх розподілу розмір витрат на оплату послуг адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбачених цим Законом; адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту; договором про надання правничої допомоги є домовленість, за якою однією стороною є адвокат, адвокатське бюро або адвокатське об`єднання. Частиною третьою статті 4 цього Закону передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правовій формі адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання. Стаття 26 Закону визначає, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21, сформулювала висновок, згідно з яким поняття «надання професійної правничої допомоги» не є тотожним поняттю «представництво особи в суді». Витрати на юридичні послуги, надані стороні іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу і не можуть бути відшкодовані в порядку, передбаченому ЦПК України. Цей висновок включений Верховним Судом до офіційного огляду практики щодо судових витрат.
У постанові КСЦ у складі ВС, викладеного у постанові від 31 травня 2023 у справі №757/13974/21-ц, провадження №61-10048св22, Верховний Суд вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу належать витрати на допомогу адвоката, причому така допомога має надаватися тим адвокатом, з яким укладено договір, або адвокатом відповідного адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання. Оскільки належних доказів понесення витрат саме на професійну правничу допомогу адвокатів, які представляли сторону, матеріали тієї справи не містили, Верховний Суд погодився з відмовою у компенсації коштів, сплачених іншому суб`єкту за юридичні послуги.
Такий підхід є усталеним. Зокрема, у постанові від 19 травня 2026 року у справі №320/46824/23 Верховний Суд знову виходив із того, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати саме на правничу допомогу адвоката, який діє на підставі відповідних договірних відносин, тоді як юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не набувають статусу витрат на професійну правничу допомогу. 
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд враховує наступне.
Договір №17122501/д від 17.12.2025 укладено ОСОБА_1 не з адвокатом Гуревичем Р.Г., який фактично здійснював його представництво у цій справі, а з ФОП ОСОБА_2 .
При цьому ОСОБА_2 у договорі визначена саме як фізична особа-підприємець, яка здійснює діяльність у сфері права. Матеріали, подані ОСОБА_1 на підтвердження заявлених до відшкодування 7000 грн, не містять свідоцтва про право ОСОБА_2 на заняття адвокатською діяльністю, відомостей про її статус адвоката, ордера, виданого нею у цій справі, чи інших належних доказів того, що договір №17122501/д був укладений нею саме як адвокатом.
Саме лише зазначення у договорі виду діяльності у сфері права не підтверджує статусу адвоката в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Водночас фактичне процесуальне представництво ОСОБА_1 у справі здійснював адвокат Гуревич Р.Г.
Більше того, сам ОСОБА_1 у письмових поясненнях від 16.07.2026 прямо підтвердив, що 7000 грн він сплатив ФОП ОСОБА_2 «за загальний комплекс юридичних послуг», а адвокату Гуревичу Р.Г. жодних додаткових коштів не сплачував. 
Отже, із пояснень самого заявника вбачається, що фактична участь адвоката ОСОБА_3 у судовому процесі не спричинила для ОСОБА_1 окремого обов`язку сплатити цьому адвокату гонорар у сумі 7000 грн чи в іншому розмірі.
Посилання заявника на пункт 2.3.1 договору №17122501/д, яким ФОП ОСОБА_2 надано право залучати до виконання договору інших осіб, зазначеного висновку не спростовує. За змістом цього пункту такі особи залучаються шляхом укладення замовником додаткового договору на безоплатних для замовника засадах. Отже, навіть за поясненнями ОСОБА_1 адвокат Гуревич Р.Г. був залучений до представництва в суді без виникнення у відповідача окремого обов`язку оплатити його професійну правничу допомогу.
Доказів того, що 7000 грн, сплачені ФОП ОСОБА_2 , були передані адвокату Гуревичу Р.Г. як гонорар, становили винагороду останнього, підлягали йому сплаті на підставі договору про надання правничої допомоги або іншим чином становили витрати ОСОБА_1 саме на професійну правничу допомогу цього адвоката, матеріали справи не містять.
Наявність самого факту процесуального представництва ОСОБА_1 адвокатом Гуревичем Р.Г. не є достатньою для ототожнення вартості юридичних послуг, наданих іншим суб`єктом, із витратами на професійну правничу допомогу адвоката.
Саме такий підхід застосував КЦС ВС у постанові від 31.05.2023 у справі №757/13974/21-ц: наявність фактичного представництва особи адвокатами не створює підстав для компенсації коштів, сплачених іншому суб`єкту за юридичні послуги, якщо не доведено понесення витрат саме на правничу допомогу адвокатів, які представляли сторону. 
Суд також враховує подану ОСОБА_1 квитанцію АТ «ПУМБ» №036820940066 від 17.12.2025. Зазначена квитанція підтверджує здійснення ОСОБА_1 переказу у сумі 7000 грн, однак у полі призначення платежу вказано лише «Переказ коштів на картку НОМЕР_1 », без зазначення прізвища отримувача, номера договору № НОМЕР_2 /д чи посилання на оплату професійної правничої допомоги. 
Водночас навіть якщо оцінювати цю квитанцію у сукупності з договором та актом як доказ виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед ФОП ОСОБА_2 , вона підтверджувала б оплату саме юридичних послуг ФОП, а не факт сплати або обов`язок сплатити гонорар адвокату Гуревичу Р.Г.
Статті 133, 137, 141 ЦПК України передбачають можливість розподілу витрат саме на професійну правничу допомогу, тоді як із наданих заявником доказів установлено сплату коштів суб`єкту, адвокатський статус якого належними доказами у справі не підтверджений, при тому що представництво відповідача фактично здійснював інший адвокат, якому ОСОБА_1 , за його ж поясненнями, коштів не сплачував.
Суд враховує і довід позивача про неналежну деталізацію відповідачем попереднього розрахунку судових витрат.
Разом із тим сам по собі недолік попереднього (орієнтовного) розрахунку не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні витрат. За практикою Верховного Суду застосування відповідних процесуальних наслідків є правом, а не обов`язком суду та має оцінюватися з урахуванням того, чи перешкоджала поведінка сторони реалізації принципу змагальності і можливості іншої сторони заперечувати проти розміру витрат. 
ТОВ «Кошельок» отримало копії заяви та доказів, скористалося своїм правом на заперечення та 14.07.2026 подало детальну позицію щодо кожного з доказів відповідача. Тому саме недоліки попереднього розрахунку не є визначальними для вирішення заяви.
Отже заявник не довів належними та допустимими доказами, що сплачені ним ФОП ОСОБА_2 7000 грн мають правову природу витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розумінні статей 133, 137 ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому правові підстави для стягнення з ТОВ «Кошельок» на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу відсутні, внаслідок чого рішення Володимирського міського суду Волинської області від 30 червня 2026 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу залишається незмінним.
З урахуванням наведеного, оцінюючи докази відповідно до статей 76–81, 89 ЦПК України у їх взаємозв`язку та сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довів належними, допустимими та достатніми доказами понесення ним 7000 грн витрат саме на професійну правничу допомогу адвоката.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 133, 134, 137, 141, 258, 259, 263–265, 268, 270 ЦПК України, статтями 1, 4, 19, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення Володимирського міського суду Волинської області від 30 червня 2026 року у справі №154/5040/25.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя      Тетяна Пустовойт