Справа № 471/714/26
Провадження № 1-кп/467/138/26

У Х В А Л А
Іменем України

04.09.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ( у режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_4 ( у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 ( у режимі відеоконференції),
у ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Арбузинка кримінального провадження №12026152170000066, внесеного до ЄРДР 14 квітня 2026 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11 травня 2023 року Братським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартоюдо 60 днів з визначенням застави у розмірі 66560 грн., посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується та незаконно впливати на свідків. Прокурор вказує на те, що обвинувачений  ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років. Крім цього, останній 11 травня 2023 року засуджений Братським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Отже, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений може виїхати за кордон або на непідконтрольні Україні території, переховуючись від суду з метою уникнення покарання. Обвинувачений також може чинити вплив на свідків та потерпілу з метою зміни показань на його користь. Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, раніше вчиняв умисні корисливі злочини. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів. 
У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, пояснив, що був затриманий працівниками поліції 19 квітня 2026 року та з того часу перебуває під вартою. На момент затримання проживав однією сім`єю з потерпілою ОСОБА_6 у с. Зелений Яр Вознесенського району. Наразі він з нею ніяких відносин не підтримує. Планує після звільнення з місць позбавлення волі повернутися до своєї матері, яка проживає у АДРЕСА_2 , де він і зареєстрований.
Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що утримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований до обвинуваченого. Вважала за необхідне обрати по відношенню до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 прожиткових мінімуми для працездатних осіб. 
Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2026 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17 липня 2026 року з визначенням застави в розмірі 66560 грн.
Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2026 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 10 вересня 2026 року з визначенням застави в розмірі 66560 грн.
У відповідності до ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. 
У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).
Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд справи по суті не розпочато. 
Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання. 
Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1,3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурором доведені. 
Так, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, з урахуванням того, що вироком Братського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2023 року йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України 3 роки, може переховуватися від суду.
Суд погоджується з висновком прокурора і щодо наявності таких ризиків, як ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків кримінального правопорушення, з метою зміни їх показань на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують обвинуваченого, оскільки останні не надавали свої показання безпосередньо суду.
Також є наявним ризиком те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що обвинувачений не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку встановленого вироком суду.
Відтак, вказані обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. 
Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Суд враховує положення ст.183 КПК України та констатує відсутність виключних випадків, зазначених у п.2 ч.2 цієї статті, зважаючи на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що в даному кримінальному провадженні обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню або після повідомлення про підозру в даній справі, йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Не містить таких обставин і клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою.
За такого, оскільки обвинувачений перебуває під вартою без передбачених законом підстав, він підлягає звільненню з-під варти у залі суду.
Суд вважає за неможливе застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистої поруки, оскільки таких клопотань до суду не надходило.
Застосування домашнього арешту за місцем проживання потерпілої ОСОБА_6 у с. Зелений Яр Вознесенського району є також неможливим, оскільки за поясненнями обвинуваченого, наданими у судовому засіданні, він не планує там проживати. Документи, що підтверджують місце реєстрації обвинуваченого, у матеріалах кримінального провадження відсутні. Органом досудового розслідування його місце реєстрації не встановлювалось. Крім цього, такі документи не були надані суду і стороною захисту. За такого, суд не має змоги перевірити достовірність наданої обвинуваченим у судовому засіданні інформації щодо його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та вирішити питання щодо можливості застосування домашнього арешту.
За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а також в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством,про застосування передбаченого ч. 6 ст. 194 КПК України обмежувального заходу у виді направлення обвинуваченого  ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників. 
Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд 

У Х В А Л И В: 

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Обрати до обвинуваченого ОСОБА_4  запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього на строк до 01 листопада 2026 року включно на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України наступних обов`язків:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
3) утриматися від спілкування зі свідками, окрім, як під час судових засідань;
4) здати при наявності на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
5) утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_6 .
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі ч. 6 ст. 194 КПК України в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4  на строк до 01 листопада 2026 року включно наступний обмежувальний захід:
1) направлення обвинуваченого ОСОБА_4  для проходження програми для кривдників. 
Роз`яснити, що у разі неявки  ОСОБА_4  для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це до уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів.
Притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.
За умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, передбачена кримінальна відповідальність ст. 390-1 КК України.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4  негайно з-під варти в залі суду.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Братського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області. 
Повний текст ухвали проголошений 07 вересня 2026 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1