ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/606/26	
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Матущак О.І.
Скрипчук О.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Омега Буд Компані” від 25.05.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1669/26 від 26.05.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 (повний текст рішення складено та підписано 04.05.2026, суддя С.М.Коссак)
у справі № 914/606/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерфарб-Україна” (надалі - ТОВ « Інтерфарб-Україна»), м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Омега Буд Компані” (надалі - ТОВ “Омега Буд Компані”), м. Миколаїв, Стрийський р-н, Львівська обл.
про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Інтерфарб-Україна» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ "Омега Буд Компані" про стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 73 208,84 грн, з яких: 49504,00 грн заборгованість за виконані роботи, 5395,35 грн 3% річних та 18 309,49 грн інфляційні втрати. Позивач також просив стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 грн та 15 000,00 грн витрат на правову допомогу. 
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за виконані послуги, які підтверджуються актами здачі-приймання робіт на загальну суму 99 585,00 грн, з яких залишок неоплачених робіт залишився 49 504,00 грн по актах здачі-приймання робіт: №0220 від 16.06.2022 на суму 10 684,00 грн, №0239 від 30.06.2022 на суму 38820,00 грн. Позивач зазначив, що акти є одночасно вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів, про що вказано в актах і такі підписані сторонами. На суму заборгованості позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати. 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 у справі № 914/606/26 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Омага Буд Компані» на користь ТОВ «Інтерфарб-Україна» 49 504,00 грн. основної заборгованості, 5395,35 грн 3% річних, 18 309,49 грн інфляційних втрат, 2662,40 грн. судового збору та 15 000,00 грн витрат на правову допомогу. 
При ухваленні рішення судом встановлено, що сторони уклали усний договір підряду, відповідно до якого позивач надав відповідачу послуги по виконанню робіт. Позивач виконав роботи на загальну суму 99 858,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт. Заборгованість відповідача становить 49504,00 грн за надані послуги згідно з актами здачі-приймання робіт №0220 від 16.06.2022, №0239 від 30.06.2022, яка не спростована відповідачем належними і допустимими доказами. Суд також зазначив, що відповідно до актів приймання-передачі робіт, такі є одночасно і вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів. 
Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Омега Буд Компані» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 у справі №914/606/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, звертає увагу на непослідовність дій позивача, оскільки останній вважає, що акт приймання-передачі виконаних робіт є одночасно і вимогою, що встановлює відповідачу строк на оплату протягом 14 днів з дати зазначеної в акті приймання-передачі виконаних робіт, а саме до 01.07.2022. Однак, зазначає скаржник, в матеріалах справи є вимога від 29.05.2025, направлена відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, яка встановлює інший строк сплати, а саме 05.06.2025. Як вказує скаржник, дана вимога помилково направлена відповідачу на неналежну адресу, тому у відповідача не виникло обов`язку сплати на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт. Скаржник не погоджується з висновком суду про те, що наявність зареєстрованих податкових накладних підтверджує обов`язок відповідача оплати за роботи, вказує, що зазначені податкові накладні складені за «першою подією», а саме надання позивачем послуг, що підтверджується актами здачі-приймання робіт. Вважає, що оскільки на день подання позову строк оплати не настав, тому стягнення з відповідача заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат є незаконним. Зазначає, що стягнення 15 000,00 грн гонорару адвоката є неспівмірним з складністю справи та ціною позову. 
Позивач – ТОВ «Інтерфарб-Україна» не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченого ст. 263 ГПК України. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2026 (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді – Матущак О.І., Скрипчук О.С.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Омега Буд Компані» від 25.05.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 у справі № 914/606/26 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано в Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/606/26. 
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи ухвалою суду від 05.06.2026 шляхом надіслання такої до електронних кабінетів сторін, ухвала отримана ними 08.06.2026 13:35, докази чого наявні в матеріалах справи. 
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
26.05.2022 між ТОВ “Інтерфарб-Україна” (виконавець) та ТОВ “Омега Буд Компані” (замовник) підписано акт здачі-приймання робіт №0186 (а.с.22), згідно з яким ТОВ “Інтерфарб-Україна” виконано, а ТОВ “Омега Буд Компані” прийнято роботи загальною вартістю 21438,00 грн. В акті зазначено, що даний акт одночасно є вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів.
26.05.2022 ТОВ “Інтерфарб-Україна” зареєстровано податкову накладну № 33 на операцію з виконання робіт/поставку товарів загальною вартістю 21 438,00 грн (а.с.23-24, 25).
09.06.2022 між ТОВ “Інтерфарб-Україна” (виконавець) та ТОВ “Омега Буд Компані” (замовник) підписано акт здачі-приймання робіт № 0208 (а.с.26), згідно з яким ТОВ “Інтерфарб-Україна” виконано, а ТОВ “Омега Буд Компані” прийнято роботи загальною вартістю 684,00 грн і в якому зазначено, що даний акт одночасно є вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів.
09.06.2022 ТОВ “Інтерфарб-Україна” зареєстровано податкову накладну №16 на операцію з виконання робіт/поставку товарів загальною вартістю 684,00 грн (а.с.27-29). 
16.06.2022 між ТОВ “Інтерфарб-Україна” (виконавець) та ТОВ “Омега Буд Компані” (замовник) підписано акт здачі-приймання робіт №0220 (а.с.30), згідно з яким ТОВ “Інтерфарб-Україна” виконано, а ТОВ “Омега Буд Компані” прийнято роботи загальною вартістю 38 916,00 грн і в якому зазначено, що даний акт одночасно є вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів.
16.06.2022 ТОВ “Інтерфарб-Україна” зареєстровано податкову накладну №37 на операцію з виконання робіт/поставку товарів загальною вартістю 38 916,00 грн (а.с.31-33).
30.06.2022 між ТОВ “Інтерфарб-Україна” (виконавець) та ТОВ “Омега Буд Компані” (замовник) підписано акт здачі-приймання робіт №0239 (а.с.34), згідно з яким ТОВ “Інтерфарб-Україна” виконано, а ТОВ “Омега Буд Компані” прийнято роботи загальною вартістю 38 820,00 грн і в якому зазначено що даний акт одночасно є вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів.
30.06.2022 ТОВ “Інтерфарб-Україна” зареєстровано податкову накладну №64 на операцію з виконання робіт/поставку товарів загальною вартістю 38 820,00 грн (а.с.35-37).
Як вказує позивач, ТОВ “Омега Буд Компані” виконані роботи оплатило частково у сумі 50354,00 грн, на підтвердження чого покликається на виписку по рахунку ТОВ “Інтерфарб-Україна” в АТ “КРЕДОБАНК” на дату 29.06.2022 (а.с.38-39), а також вказує на те, що дана сума і стан розрахунків між сторонами наведені у актах звірки взаємних розрахунків (а.с.40-44).
Таким чином, позивач стверджує, що ТОВ “Омега Буд Компані” виконало роботи для ТОВ “Інтерфарб-Україна” на загальну суму 99 858,00 грн, а відповідачем здійснено оплату виконаних робіт на суму 50 354,00 грн, відповідно залишок неоплачених робіт становить 49504,00 грн (по акту здачі-приймання робіт №0220 від 16.06.2022 року на суму 10684,00 грн та по акту здачі-приймання робіт №0239 від 30.06.2022 року на суму 38 820,00 грн). 
29.05.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу №1 (а.с.45), у якій просив погасити заборгованість до 02.06.2025 та зазначив, що у випадку відсутності такої оплати в запропонований термін, змушений буде звернутись до суду про примусове стягнення заборгованості з врахуванням пені, інфляційних втрат, витрат на правничу допомогу та сум судового збору. 
Оскільки позивач не розрахувався за надані послуги, позивач звернувся для захисту своїх інтересів з позовом до суду про стягнення з відповідача на його користь 73 208,84 грн, з яких: 49504,00 грн заборгованість за виконані роботи, 5395,35 грн 3% річних та 18 309,49 грн інфляційні втрати. 
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частинами 1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначалося вище, між сторонами існували відносини про надання послуг, що підтверджується актами здачі-приймання робіт №0186 від 26.05.2022, №0208 від 09.06.2022, №0220 від 16.06.2022, №0239 від 30.06.2022 (а.с.22, 26, 30, 34).
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Як встановлено з обставин справи, акти здачі-приймання робіт №0186 від 26.05.2022, №0208 від 09.06.2022, №0220 від 16.06.2022, №0239 від 30.06.2022 містять інформацію про предмет, ціну, персоніфікацію учасників правовідносин – сторін. Ці акти на загальну суму 99 858,00 грн належним чином підписані обома сторонами та скріплені печатками позивача та відповідача, що сторонами не заперечується. По кожному акту зареєстровано податкові накладні на операції з виконання робіт/поставку товарів. 
Оплата виконаних робіт здійснено частково на суму 50 354,00 грн, що сторонами також не заперечується, залишок неоплачених робіт становить 49 504,00 грн по актах здачі-приймання робіт №0220 від 16.06.2022 на суму 10 684,00 грн та № 0239 від 30.06.2022 на суму 38 820,00 грн.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача виник обов`язок сплатити 49 504,00 грн заборгованості за надані позивачем послуги (робіт). 
Як зазначалося вище, на думку відповідача, сторони не визначили строку оплати відповідачем за виконані роботи, вважає, що твердження позивача про те, що строк оплати визначений в актах здачі-приймання робіт є помилковим, оскільки лише договір може встановлювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов`язки. Акти здачі-приймання робіт – первинний документ, що підтверджує фактичне виконання робіт або надання послуг виконавцем, їх прийняття замовником, а також фіксує обсяг, вартість та відсутність претензій, тому акти здачі-приймання робіт не можуть містити та встановлювати строки або терміни оплати зазначених робіт, відтак, строк оплати сторонами не визначений. 
Суд апеляційної з такими твердження відповідача не погоджується та зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що в актах здачі-приймання робіт (а.с.22, 26, 30, 34) сторони погодили, що даний акт є одночасно вимогою про виконання зобов`язань замовником по оплаті виконаних робіт протягом 14 календарних днів, отже, строк оплати погоджено, заперечень до даного відповідачем в актах не висловлено. 
Щодо тверджень скаржника про те, що у вимозі позивача від 29.05.2025 є покликання на ст. 530 ЦК України і така надіслана на неналежну адресу відповідача, суд апеляційної інстанції таке оцінює критично, оскільки вказана адреса: 81460, Львівська область, Миколаївський район, с. Пісочна, вул. Привокзальна, 18/36) зазначена у всіх актах, куди і була надіслана вимога.
Суд також зазначає, що вимога не змінює строку виконання зобов`язання, яке визначено в актах. 
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 49504,00 грн заборгованості за виконані послуги по актах здачі-приймання робіт № 0220 від 16.06.2022, № 0239 від 30.06.2022. 
Порушення зобов`язання дає підстави до застосування господарських санкцій – заходів впливу на порушника, внаслідок чого для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч.1 ст. 611 ЦК України). 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання по сплаті наданих послуг з виконання робіт позивачем нараховано відповідачу 3% річних від прострочених сум 5395,35 грн та інфляційні втрати у сумі 18 309,49 грн (по акту здачі-приймання робіт №0220 від 16.06.2022 на суму 10 684,00 грн за період з 01.07.2022 по 26.02.2026 та по акту здачі-приймання робіт №0239 від 30.06.2022 на суму 38820,00 грн за період з 15.07.2022 по 26.02.2026).
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок здійснених нарахувань приходить до висновку, що розрахунок 3% річних та інфляційних розраховано правильно, а саме дані суми обраховано від сум по кожному акту окремо, починаючи обрахунок із наступного дня з урахуванням встановленого строку у актах на оплату 14 календарних днів, відтак судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 5395,35 грн – 3% річних та 18 309,49 грн інфляційних втрат. 
Судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, які задоволено до стягнення в повному обсязі, з чим не погоджується відповідач. 
Скаржник вказує, що сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та ціною позову, зазначає, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначено, що складність категорії справи – 1,000. Окрім того, зазначає, що жодного доказу щодо витраченого представником позивача часу по даній справі, на який покликається суд в обґрунтування свого рішення у справі є відсутніми. 
За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 ГПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 4-6 статті 126 ГПК України).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
За змістом статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правничої допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Досліджуючи обґрунтованість витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції встановив наступне. 
У позовній заяві позивач на виконання вимог п.9 ч.3 ст. 162 ГПК України надав суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат , які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи 15 000,00 грн. (а.с.10 позовної заяви). 
До позовної заяви долучено ордер на надання правничої допомоги серія ВС №1443349 від 27.02.2026 (а.с.13), який видано на підставі договору про надання правничої допомоги №200226-03 від 20.02.2026 на ім`я Гавриченко Ж.В.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001687 від 18.09.2019 (а.с.14); копію посвідчення адвоката України №001687 від 18.09.2019 (а.с.15), копію договору №200226-03 від 20.02.2026 про надання правничої допомоги (а.с.47-50) та платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №116 від 27.02.2026 (а.с.51).
20.02.2026 ТОВ «Інтерфарб-Україна (клієнт) та адвокат Гавриченко Ж.В. ( адвокат) уклали договір №200226-03 про надання правничої допомоги (а.с.47-50), згідно з п.1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, тобто здійснювати захист, представництво або надавати клієнту інші види правничої допомоги погоджені сторонами у замовленні, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, на умовах і в порядку , визначеному цим договором. 
Пунктом 4.1. договору визначено, що гонорар – винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта на та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. За надання правничої допомоги , відповідно до даного договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 15 000,00 грн. Гонорар сплачується готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката у наступному порядку: 10 000,00 грн в строк до 02.03.2026; 5000,00 грн протягом 10 (десяти) календарних днів з дня відкриття провадження у справі судом першої інстанції (п. 4.4, 4.5 договору). 
Позивачем оплачено на рахунок Гавриченко Ж.В. 10 000.00 грн згідно з платіжною інструкцією №116 від 27.02.2026 (а.с.51). 
Як встановлено з обставин справи, адвокатом Гавриченко Ж.В. складено, підписано та подано позовну заяву з додатками через систему «Електронний суд». В подальшому, подано представником відповідь на відзив (а.с.85-89), заяву про проведення засідання за відсутності учасника справи (а.с.93-94, 112).
Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.74-76), в якому останній не заперечував та не просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Також вказав, що орієнтовна сума судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу понесена ним складає 10 000,00 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (пункт 268), від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 також висловилася про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Щодо твердження скаржника про те, що позивачем не подано жодного доказу щодо витраченого представником позивача часу по даній справі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки гонорар є фіксованим, а розмір послуг визначається поданими матеріалами у справі. Твердження скаржника, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначено, що складність категорії справи 1,000, то суд вказує, що дане не впливає на розрахунок витрат на правову допомогу. 
Отже, врахувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно врахував рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відсутність заперечень відповідача щодо витрат на правову допомогу, суд першої інстанції правомірно встановив, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та реально наданими послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг та визначений як гонорар у даній справі, а відтак правомірно стягнув 15 000,00 грн витрат на правову допомогу. 
Відтак, за наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 29 квітня 2026 року у справі №914/606/26, а зводяться до переоцінки доказів у даній справі та різного трактування норм права. 
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
ухвалив:
1. Апеляційну скаргу ТОВ «Омега Буд Компані» від 25.05.2026 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 29.04.2026 у справі №914/606/26 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України. 
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук 

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук