Справа № 161/15089/26  Провадження №33/802/853/26 | Головуючий у 1 інстанції:Рудська С. М.
| Доповідач: Денісов  В. П.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, –адвоката Любчича В.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2026 року щодо  ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 гривень 60 копійок.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона неналежним чином виконувала батьківські обов`язки, передбачені ст.150 СК України, відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 01.07.2026 близько 09.30 не забезпечила належні умови для проживання дитини.
В поданій апеляційній скарзі захисник вважає постанову судді незаконною. Посилається на те, що судом не досліджено та не надано жодної оцінки доказам сторони захисту, які спростовують подію та склад правопорушення. Вказує на те, що судом в основу висновку про вину ОСОБА_1 покладено виключно обставини, зафіксовані під час одного-єдиного обстеження житла, однак не можуть підтверджувати систематичного, тривалого в часі невиконання батьківських обов`язків. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Любчича В.С., який підтримував апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Апеляційний суд вважає, що судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання і, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду в цій частині є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, не визнає, оскільки вважає, що матеріали справи не містять належних доказів її винуватості у вчиненні.
Проте, такі твердження апелянта до уваги судом не приймається з огляду на таке.
Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Положеннями ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 вказаного Закону).
Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.
Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям, їх зовнішнього вигляду, тощо), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні. одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч.1 ст.184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 428832 від 01.07.2026 (а.с.1); актом обстеження умов проживання від 01.07.2026, проведеного спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_4 , поліцейським офіцером громади ОСОБА_5 , ФСР ОСОБА_6 (а.с.2), з якого слідує, що при проведені обстеження умов проживання ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 на момент обстеження у будинку були розкидані речі, постільна білизна брудна, санітарно-гігієнічний стан не в межах норми, у дитині відсутнє окреме спальне місце; фототаблицею до акту обстеження умов проживання від 01.07.2026 (а.с.3-4), з якої вбачається, що умови проживання для неповнолітньої дитини в будинку є вочевидь неналежними; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 матір`ю якої є ОСОБА_1 (а.с.3); рапортом ПОГ СВГ ВП Луцького РУП ГУНП у Волинській області майора поліції В. Томащука від 01.07.2026 (а.с.5).
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП за обставин викладених у складеному щодо неї протоколі про адміністративне правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та узгоджуються між собою.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на неї стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.
Посилання захисника на те, що судом в основу висновку про вину ОСОБА_1 покладено виключно обставини, зафіксовані під час одного-єдиного обстеження житла, однак не можуть підтверджувати систематичного, тривалого в часі невиконання батьківських обов`язків, жодним чином не спростовує доведення вини ОСОБА_1 , оскільки диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП не передбачає обов`язкової систематичності чи тривалості такого невиконання, а відтак встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків за наявності інших доказів може бути достатнім для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, вищенаведені та усі інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, а зводяться до суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2026 року щодо  ОСОБА_1  – без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду     В.П. Денісов