ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

28 липня 2026 року 
справа № 600/990/25-а
адміністративне провадження № К/990/26605/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року (суддя - Боднарюк О. В.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року (судді: Гонтарук В. М., Біла Л. М., Моніч Б. С.)
у справі №600/990/25-а
за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області
до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Головне управління ДПС у Чернівецькій області (далі - податковий орган, позивач у справі), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач у справі), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 284489,93 грн у тому числі: до державного бюджету 77 031,12 грн, до місцевого бюджету 207458,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно розрахунку заборгованості станом на дату подання позову за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 284 489,93 грн, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 262 606,09 грн, військового збору в сумі 21883,84 грн. Вказаний борг утворився внаслідок несплати суми грошового зобов`язання, визначеного на підставі прийнятих податкових повідомлень-рішень, згідно акта перевірки №2494/ж5/24-13-24-04/ НОМЕР_1 від 05 березня 2024 року.
У зв`язку із наявністю податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями відповідачу виставлено податкову вимогу форми «Ф» від 23 травня 2024 року №0002990-1311-2413, про наявність у платника станом на 22 травня 2024 року податкового боргу в сумі 284 489,93 грн. Отже, станом на дату подання позову за позивачем обліковується узгоджений податковий борг в сумі 284489,93 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року, позов задоволено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що за відповідачем обліковується узгоджений податковий борг, який виник унаслідок несплати грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями. Оскільки такі рішення та податкова вимога були направлені платнику податків у встановленому законом порядку, а доказів погашення податкового боргу матеріали справи не містять, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для його стягнення в судовому порядку.

09 червня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі №600/990/25-а.

11 червня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та скаржнику встановлено строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору.

29 червня 2026 року до Верховного Суду від скаржника на виконання зазначеної ухвали, надійшла заява про усунення недоліків разом з документом про сплату судового збору.

Верховний Суд ухвалою від 13 липня 2026 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , задовольнити клопотання скаржника та зупинив виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі №600/990/25-а до розгляду справи Верховним Судом, справу витребував з суду першої інстанції.

20 липня 2026 року справа №600/990/25-а надійшла на адресу Верховного Суду.

Обставини справи

Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 26 травня 2005 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на дату подання позову ОСОБА_1 має податковий борг у загальній сумі 284489,93 грн, в тому числі:

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 262606,09 грн.

- військовий збір, що сплачується особами за результатами річного декларування в сумі 21883,84 грн.

Податковий борг утворився внаслідок несплати суми грошового зобов`язання, визначеного на підставі прийнятих податкових повідомлень-рішень, за результатами проведеної документальної планової перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , на підставі акта перевірки №2494/ж5/24-13-24-04/ НОМЕР_1 від 05 березня 2024 року, за платежем податок на доходи фізичних осіб та військового збору.

На підставі акта перевірки Головне управління ДПС у Чернівецькій області 15 квітня 2024 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

- №00000/3738/Ж10/24-13-24-04 за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 262 606,09 грн;

- №00000/3739/Ж10/24-13-24-04 за платежем з військового збору, що сплачується особами за результатами річного декларування в сумі 21883,84 грн.

Як зазначили суди попередніх інстанцій, податкові повідомлення - рішення направлено платнику на податкову адресу рекомендованим листом, та повернуті з відміткою «адресат відсутній за даною адресою».

У зв`язку із наявністю податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями відповідачу виставлено податкову вимогу форми «Ф» від 23 травня 2024 року №0002990-1311-2413, про наявність у платника станом на 22 травня 2024 року податкового боргу в сумі 284489,93 грн, яку надіслано платнику відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у порядку пункту 42.2 статті 42 ПК України рекомендованим листом, та повернуто з відміткою «адресат відсутній за даною адресою».

Станом на дату подання позову за позивачем обліковується узгоджений податковий борг в сумі 284489,93 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування окремих норм права у подібних правовідносинах, а також на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування правових висновків Верховного Суду. 

Крім того, ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм процесуального права, зокрема статей 242, 353 КАС України. 

На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що сума прощеного банком боргу за кредитом в іноземній валюті не підлягала оподаткуванню як додаткове благо, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, які є спеціальними щодо положень підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. На її думку, суди не врахували, що прощена сума не перевищувала курсової різниці, яка відповідно до зазначених положень не включається до оподатковуваного доходу, а також не врахували відповідні правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, від 20 жовтня 2020 року у справі №640/4857/19, від 05 жовтня 2023 року у справі №520/13636/2020, від 20 березня 2024 року у справі №804/3608/18, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17. 

Також скаржник стверджує, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не були їй належним чином вручені, оскільки вони направлялися не за адресою її проживання, а тому вона не була обізнана про їх існування. Крім того, посилається на порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбаченого статтями 42, 79 ПК України, оскільки їй не були вручені копія наказу про проведення перевірки та повідомлення про дату і місце її проведення. У зв`язку з цим зазначає, що результати такої перевірки не можуть бути належною підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень. На підтвердження цих доводів посилається, зокрема, на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №816/228/17, Верховного Суду у справах №826/17123/18, №520/8836/18 та №600/6022/23. 

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що судами порушено норми процесуального права, оскільки справу безпідставно розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи та не отримувала позовної заяви, що позбавило її можливості подати відзив, надати пояснення й докази. Також, на її думку, апеляційний суд формально перевірив доводи апеляційної скарги та фактично не надав їм правової оцінки.

Відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій й ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу Головне управління ДПС у Чернівецькій області просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін. Зазначає, що справа правомірно розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, практика Верховного Суду щодо розгляду спорів про стягнення податкового боргу є сталою, а доводи касаційної скарги фактично спрямовані на оскарження правомірності податкових повідомлень-рішень, що не є предметом дослідження у цій категорії справ. На думку позивача, судами правильно встановлено наявність узгодженого податкового боргу та дотримання контролюючим органом передбаченої Податковим кодексом України процедури його стягнення.

Позиція Верховного Суду

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За змістом підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2, 36.3 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 ПК України).

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Положеннями статей 42, 45 ПК України визначено порядок направлення документів платнику податків та встановлено, що документи вважаються належним чином врученими за умови їх направлення за податковою адресою платника податків із дотриманням вимог, передбачених цими нормами.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. 

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, саме належне вручення податкового повідомлення-рішення або наявність передбачених законом підстав вважати його врученим визначає початок перебігу строків для його адміністративного чи судового оскарження, а також строку добровільної сплати грошового зобов`язання. Тому встановлення цих обставин є необхідним для вирішення питання про виникнення податкового боргу.

Колегія суддів Верховного Суду акцентує на тому, що у справах про стягнення податкового боргу предметом судового дослідження не є правомірність визначення контролюючим органом грошового зобов`язання. Натомість предметом доказування є встановлення обставин, з якими закон пов`язує виникнення податкового боргу, у тому числі факту набуття грошовим зобов`язанням статусу узгодженого, факту оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факту сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факту направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Саме тому доводи касаційної скарги щодо неправомірності визначення контролюючим органом грошових зобов`язань, порушень під час проведення перевірки чи неправильного застосування норм матеріального права не можуть бути предметом перевірки у межах цієї справи.
Разом із тим доводи відповідача щодо недотримання контролюючим органом передбачених Податковим кодексом України передумов для звернення до суду з цим позовом підлягали перевірці судами попередніх інстанцій, оскільки безпосередньо стосуються предмета доказування у цій справі.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначала, що податкові повідомлення-рішення були направлені не за її податковою адресою, у зв`язку із чим вона не була належним чином повідомлена про визначені контролюючим органом грошові зобов`язання.

Відхиляючи зазначені доводи та погоджуючись із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення податкового боргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що податкові повідомлення-рішення були направлені платнику на податкову адресу, а податкова вимога - відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України.

Разом із тим із мотивувальної частини судових рішень не вбачається, що судами встановлено обставини, необхідні для застосування зазначених норм права. 

Зокрема, суди не встановили, яку саме адресу вони визнали податковою адресою відповідача, на підставі яких доказів дійшли такого висновку, а також не надали оцінки доводам відповідача щодо направлення податкових повідомлень-рішень за іншою адресою та доказам, що містяться у матеріалах справи.

За таких обставин висновок судів про дотримання контролюючим органом вимог статей 42, 45, 58 та 59 ПК України зроблено без установлення фактичних обставин, від яких залежить застосування зазначених норм.

Встановлення таких обставин має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки саме вони дозволяють перевірити наявність передбачених Податковим кодексом України юридичних передумов для виникнення у контролюючого органу права на формування податкової вимоги та подальше звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

За відсутності встановлених судами обставин щодо дотримання контролюючим органом зазначеної процедури висновок про наявність правових підстав для задоволення позову є передчасним.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Невстановлення судами обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, а також ненадання оцінки доводам сторони щодо належності адреси, за якою контролюючим органом направлялися податкові повідомлення-рішення та податкова вимога, унеможливлює перевірку правильності висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Оскільки допущені судами порушення пов`язані з неповним з`ясуванням обставин справи та неналежним дослідженням доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 341 КАС України не наділений повноваженнями щодо встановлення нових фактичних обставин та оцінки доказів, такі порушення є підставою для скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2026 року скасувати, справу №600/990/25-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк