Справа № 645/5887/25
Провадження № 2/645/314/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2026 року м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Феленко Ю.В.,
за участі секретаря судових засідань Каратаєвої Я.В.,
представника відповідача - адвоката Ковалевського Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти від продажу її автомобіля в розмірі 498360,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що у 2021 році позивач набула право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , який був перереєстрований на її ім`я Територіальним сервісним центром МВС № 6341, із видачею державних номерів НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України та введенням урядом України воєнного стану, позивач виїхала за кордон України, де і проживає по теперішній час.
Оскільки у 2024 році позивач вирішила продати вказаний її автомобіль, вона звернулась за рекомендацією знайомого до відповідача ОСОБА_2 .
З відповідачем вони досягли домовленості, що автомобіль буде проданий за ціну еквівалентну 12500 доларів США. З метою здійснення необхідних для продажу авто заходів, відповідач попросив надати йому сам автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
18.09.2024 позивач приїхала в Україну, де вона нотаріально засвідченою довіреністю уповноважила відповідача розпоряджатися належним їй автомобілем Jeep Renegade Trailhawk д.н.з. НОМЕР_2 .
В лютому 2025 року у позивача виникли підстави вважати, що відповідач продав її автомобіль, оскільки електронне свідоцтво про реєстрацію ТЗ зникло в мобільному додатку порталу «Дія».
У травні 2025 року дружина відповідача підтвердила факт продажу автомобіля та передала позивачу частину суми від продажу, еквівалентну 500 доларів США, пояснивши, що відповідач буде віддавати цю суму частинами, оскільки на цей час відповідач перебуває на військовій службі.
Оскільки на час подачі позову залишена частина суми від продажу автомобіля позивачу не повернута, остання звернулась з даним позовом до суду.
Рух по справі висвітлений у відповідних ухвалах.
11.10.2025 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що відповідач не заперечує факт отримання від позивача нотаріально посвідченої довіреності від 18.09.2024 відповідно до усного договору доручення, якою був уповноважений розпоряджатись автомобілем Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску (VIN) НОМЕР_1 , у тому числі здійснювати дії, пов`язані із підготовкою до продажу автомобіля, його продаж за ціною на власний розсуд та здійснювати переобладнання транспортного засобу.
З метою належної підготовки автомобіля до продажу, підвищення ліквідності автомобіля перед продажем, відповідач за власний рахунок здійснив передпродажну підготовку, у зв`язку з чим поніс витрати такі як: мийка, хімчистка, технічне обслуговування - 21500,00 грн.; встановлення газобалонного обладнання - 30000,00 грн.; транспортні витрати, зв`язок, реклама - 3900,00 грн.. Всього на суму 55400,00 грн.
Відповідач вважає, що понесені ним фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення позивача, підлягають компенсації. Документальне підтвердження таких витрат відповідач не має, проте підтверджуються технічними ознаками виконаних робіт, зокрема, відповідною позначкою у свідоцтві про реєстрацію автомобіля нового власника щодо обладнання автомобіля газобалонним обладнанням, якого не було до продажу.
Також у відзиві зазначено, що доручення носило відплатний характер, про що свідчать факти значного обсягу роботи по передпродажній підготовці автомобіля, вартість ГБО, комерційна сутність доручення, ринкова практика.
29.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що заявлена відповідачем відсутність заперечень щодо факту отримання від неї довіреності, використовується ним для подальшого спотворення суттєвих обставин справи та істотних умов усної угоди щодо продажу належного позивачу автомобіля. Фактично, усна домовленість з відповідачем мала чітко та конкретно визначену юридичну дію - продаж автомобіля на конкретних умовах - за ціною еквівалентною 12500 доларів США, а не право відповідача розпоряджатися цим автомобілем на свій розсуд. Видана довіреність (типова для такого роду угод) та сама угода ніяким чином не уповноважила відповідача на вчинення дій, пов`язаних з невиправданою «підготовкою до продажу» та «підвищенням ліквідності». Продаж автомобіля об`єктивно не вимагав ніякої «підготовки». Ані на момент укладання угоди з відповідачем, ані пізніше, в ході виконання доручення, від відповідача не надходило застережень щодо його неспроможності продати автомобіль або об`єктивної неможливості продажу без додаткових умов. Відповідач не відмовився від виконання угоди з причин неможливості або суттєвої складності її виконання через технічний стан автомобіля.
Позивач також зазначає, що відповідачем у відзиві безпідставно ототожнено зміст угоди про продаж автомобіля (юридична дія) з правами, наданими йому довіреністю, які мали бути ним доброчесно використані в ході виконання доручення і виключно з метою його виконання.
Позивач до судового засідання не прибула, разом з тим, матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи у її відсутність.
В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених вище у відзиві, а також зазначив, що позивач безпідставно вважає, що послуги відповідача мали бути безоплатними, оскільки у цивільному законодавстві діє презумпція відплатності договору, а договір доручення є безоплатним лише якщо про це в ньому прямо вказано. Сторона відповідача вважає, що позов подано 02.09.2025, тобто до моменту закінчення дії довіреності (18.09.2025) тобто до настання погодженого строку виплат, тому є передчасним. Позивач не повідомила відповідачу реквізити банківського рахунку для офіційного безготівкового переказу коштів або у інший спосіб передачі коштів. Позивач не вчинила дій, щоб відповідач міг би виконати свій обов`язок. Відсутність реквізитів це об`єктивна перешкода для платежу, що звільняє відповідача від відповідальності. Відповідач діяв як добросовісний повірений, оскільки не лише знайшов покупця, а й власним коштом покращив автомобіль, що дозволило отримати високу ціну продажу, тоді як позивач, перебуваючи за кордоном, намагається отримати повну суму, ігноруючи законні права повіреного на винагороду та компенсацію витрат.
За наслідком судового засідання 01.07.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 09.07.2026 о 15:30 год.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, дата ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належав автомобіль Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску(VIN) НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Згідно копії довіреності від 18.09.2024, позивач уповноважила ОСОБА_2 відповідно до договору доручення, укладеному між ними в усній формі користуватись та розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду, тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 6341 автомобілем марки Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреністю передбачено, зокрема, право його переобладнання.
З наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях документів, що стали підставою для перереєстрації транспортного засобу Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 вбачається наступне.
Згідно договору комісії № 845/24/002405 від 19.11.2024 ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» (Комісіонер) та ОСОБА_1 (Комітент) в особі ОСОБА_2 , документ посвідчення якого НОМЕР_5 від 18.09.2024 здійснено приватним нотаріусом УРНО Асаулюком А.В., Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу моделі Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною, узгодженою сторонами, а саме 510200,00 грн.
20.11.2024 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7845/24/002405, автомобіля Jeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 510200,00 грн.
Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила про те, що відповідачем не в повній мірі передано грошові кошти, отримані ним від продажу належного їй автомобіля за договором купівлі-продажу від 20.11.2024.
Враховуючи, що відповідачем грошові кошти не повернуто, позивач просила стягнути відповідача грошові коши за продаж її автомобіля в розмірі 498360,00 грн.
За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
За ч. 1-2 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).
Представник завжди має вчиняти правочин в інтересах сторони, яку він представляє. Для забезпечення інтересів цієї сторони представнику заборонено вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Словосполучення «у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є» необхідно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи тих, представником яких він одночасно є (див.: постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 159/4766/21, від 03 липня 2024 року у справі № 203/4168/19).
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частина перша та третя статті 244 ЦК України).
У Главі 68 ЦК України немає спеціальних вимог до форми договору доручення.
З урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності довіреність має передбачати повноваження представника, необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Договірне представництво виключає можливість видання довіреності, яка передбачає можливість представника розпорядитися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить суті представництва.
Видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України
Такий висновок містить постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина перша статті 1000 ЦК України).
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим (частина перша статті 1004 ЦК України).
Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006 ЦК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому відповідач не заперечує факт складення позивачем довіреності, вчинення дій на виконання довіреності від імені позивача, укладення від імені останньої договору купівлі-продажу автомобіля, факт отримання грошових коштів від продажу майна позивача, а має незгоду з небажанням позивача сплатити розмір витрат на передпродажну підготовку та гонорар повіреного. 
Отже, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 498360,00 грн.

Стосовно доводів представника відповідача щодо врахування судом при прийнятті рішення витрат, які поніс відповідач у зв`язку з передпродажною підготовкою транспортного засобу в сумі 21500,00 грн, встановленням газобалонного обладнання в сумі 30000,00 грн; транспортних витрат, зв`язку, реклами - 3900,00 грн., суд зазначає таке.
Так, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).
В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатності договору (частина 5 статті 626 ЦК)(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2018 року в справі № 759/12240/14-ц (провадження № 61-550св17)).
Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (частини четверта статті 632 ЦК України).
Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 1002 ЦК України).
Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги (частина друга статті 1002 ЦК України).
Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 30.07.2025 у справі № 344/3988/22.
Однак, слід зазначити,що стороною відповідача на підтвердження вищевказаних обставин не було надано жодних належних та допустимих доказів. 
Посилання представника відповідача на відображення встановлення газобалонного обладнання відповідачем у документах про реєстрацію транспортного засобу на нового власника суд вважає неспроможними. 
Так, в заяві ОСОБА_3 (нового власника транспортного засобуJeep Renegade Trailhawk, 2015 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 ) №2509835983 від 21.11.2024 мається інформація щодо технічних характеристик придбаного автомобіля, зокрема в графі Р.3 - бензин або газ.
Проте ані договір комісії № 845/24/002405 від 19.11.2024, укладений між ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» (Комісіонер) та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 ( Комітент), ані договір купівлі продажу транспортного засобу №7845/24/002405 від 20.11.2024,укладений між ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» та ОСОБА_3 , ані акт огляду реалізованого транспортного засобу №7845/24/002309 від 20.11.2024 вказаних відомостей не містять. 
При цьому копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на нового власника автомобіля - ОСОБА_3 , із зазначенням технічних характеристик автомобіля, матеріали справи не містять.
Інших доказів надано не було. Отже, доводи сторони відповідача суд вважає необґрунтованими та недоведеними.
При цьому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з самостійним позовом про стягнення з позивача вказаних сум на загальних підставах.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 498360,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4983,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 . 

Суддя         Ю.В. Феленко