П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/16018/25

Головуючий І інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 05.09.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
22.05.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби за його рапортом від 10.04.2025р. на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю у нього рідного брата, що загинув під час безпосередньої участі у АТО, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби за рапортом від 10.04.2025р. на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у нього рідного брата, що загинув під час безпосередньої участі у АТО, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 2023р. він проходить військову службу по мобілізації під час воєнного стану. У зв`язку з наявністю у нього законних підстав для звільнення з військової служби відповідно до абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він звернувся до відповідача з рапортом про звільнення, проте, за результатами його розгляду та наданих до нього документів, його було повідомлено про відсутність правових підстав для звільнення.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 рок (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби за його рапортом від 10.04.2025р. на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у нього рідного брата, що загинув під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Зобов`язано відповідача прийняти рішення про звільнення позивачу з військової служби за його рапортом від 10.04.2025р. на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю у нього рідного брата, що загинув під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. 
Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 02.10.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2025р. та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
18.11.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 .
Рідний брат позивача - солдат ОСОБА_2 , призваний згідно з Указом Президента України від 06.02.2023р. №59/2023 на військову службу по мобілізації під час воєнного стану, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2023р. №134 був призначений на посади за штатом воєнного часу з 09.05.2023р. 
Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , солдат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: Донецька область, Бахмутський район, смт. Курдюмівка.
Обставини загибелі ОСОБА_2 підтверджується витягом з наказу №134 від 09.05.2023р. та витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №3075 від 08.11.2024р.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.10.2024р. №1/10494, солдат ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання в районі смт.Курдюмівка, Бахмутського району, Донецької області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку із наведеними обставинами, позивач подав рапорт командиру 2-ї механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з проханням звільнити його з військової служби.
До вказаного рапорту позивачем було додано:
- оригінал витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 №3075 від 08.11.2024р. про загибель його брата;
- нотаріально-посвідчена копія сповіщення №1/10493 від 09.10.2024р.;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про народження НОМЕР_7 ;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 ;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про смерть НОМЕР_5 ;
- нотаріально-посвідчена копія Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ;
- оригінал витягу з наказу №134 Військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2023р.;
- оригінал супровідного листа №0666/35/3223 від 15.03.2025р.
Однак, листом від 17.04.2025р. за вих.№2368/10175 ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для звільнення, оскільки ним не надано копії посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці, або копії посвідчення члена сім`ї ветерана війни, або витягу із Єдиного державного реєстру ветеранів війни, що, власне, і послугувало підставою для його звернення до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності законних підстав для їх задоволення. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати виключно встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Як передбачено у ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб. 
Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.
Також, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. за №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження військової служби врегульовує Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Військовий обов`язок, згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232-ХІІ, установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Визначення «військової» служби міститься у ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами ч.2 цієї ж статті Закону, проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Частинами 3, 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що громадяни України, іноземці і особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права і обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За п.233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. за №1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти, а також документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) ТЦК та СП, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави ж звільнення з військової служби безпосередньо визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.
У силу пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (в редакції, що була чинною у грудні 2024р. і є чинною на момент вирішення спору), під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числі резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається ч.12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
За правилами абз.16 п.3 ч.12 вказаної статті, під час діє воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби якщо їх близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Отже, на момент виникнення спірних у даній справі правовідносин, з наведених вище підстав військовослужбовець може бути звільнений з військової служби, зокрема, у зв`язку із тим, що його близький родич загинув або пропав безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
У відповідності до вимог п.12.9 розділу XII «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затв. наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170), документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими п.п. «б», «в», «д», «є» ч.3, пп. «г», «е», «є» п.1, пп. «б», «г», «д», «е» п.2 ч.4, пп. «а»-«в», «ґ», «к», «р» п.1, пп. «а»-«в», «ґ», «й», «к», «п», «р» п.2, пп. «а», «б», «г», «д» п.3 ч.5, пп. «а»-«в», «ґ», «й» п.1, пп. «а», «б», «г», «і», «й» п.2, пп. «а», «б», «г», «ґ» п.3 ч.6 ст.26 Закону, якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Згідно з п.12.9 розділу XII Інструкції №170, перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пп.30 п.5 додатку 19 Інструкції №170, через сімейні обставини або ж з інших поважних причин, перелік яких визначається ч.12 ст.26 Закону, подаються:
- копія аркуша бесіди;
- копія рапорту військовослужбовця;
- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або ж інших поважних причин, а саме:
- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану:
- документи, що підтверджують родинні зв`язки;
- копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці або ж копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII, на підставі якої особі надано статус або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни, копія свідоцтва про смерть особи, документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану або копія рішення суду про оголошення особи померлою у порядку, визначеному ЦК України;
витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин або рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи померлою у порядку, визначеному ЦК України.
У відповідності до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. 
Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до ТЦК та СП за місцем взяття громадянина на військовий облік і до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад та розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
У справі ж, що розглядається, позивач подав до відповідача письмовий рапорт з проханням звільнити його з військової служби, у зв`язку із тим, що у нього загинув рідний брат та висловив небажання продовжити військову службу.
До вказаного рапорту позивачем було додано:
- оригінал витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 №3075 від 08.11.2024р. про загибель його брата;
- нотаріально-посвідчена копія сповіщення №1/10493 від 09.10.2024р.;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про народження НОМЕР_7 ;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 ;
- нотаріально-посвідчена копія свідоцтва про смерть НОМЕР_5 ;
- нотаріально-посвідчена копія Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ;
- оригінал витягу з наказу №134 Військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2023р.;
- оригінал супровідного листа №0666/35/3223 від 15.03.2025р.
Разом із тим, за результатами розгляду зазначеного рапорту тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 листом від 17.04.2025р. №2368/10175 повідомив позивача про неможливість його звільнення з військової служби, пославшись на неподання копії посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці, або копії посвідчення члена сім`ї ветерана війни, або витягу із Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оскільки позивач й не повинен був надавати такий документ.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів повторно вказує на те, що підставою для звільнення з військової служби є факт загибелі близьких родичів (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Так, відповідно до витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2024р. №3075 загибель солдата ОСОБА_2 визнана такою, що настала внаслідок застосування противником безпілотного літального апарату через вибухову травму, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, поблизу населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області, 07.10.2024р., при безпосередньої його участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та, відповідно, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з захисту Батьківщини.
Таким чином, факт загибелі солдата ОСОБА_2 (брата позивача) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, чітко підтверджується наявними в матеріалах даної справи доказами та, при цьому, фактично не заперечується відповідачем.
Підставою ж відмови у задоволенні рапорту позивача про його звільнення з військової служби фактично стала лише відсутність копії посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці, або копії посвідчення члена сім`ї ветерана війни, або витягу із Єдиного державного реєстру ветеранів війни.
Позивач, мотивуючи вимоги своєї позовної заяви, наголошує на тому, що такий документ він не може надати, оскільки за положеннями Закону №3551-XII він не відноситься до члена сім`ї свого брата.
Визначаючись щодо обґрунтованості вказаних доводів позивача, суд 1-ї інстанції цілком вірно взяв до увагу той факт, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, відповідно до ст.10-1 Закону №3551-XII, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Тобто, у ст.10-1 Закону №3551-XII дійсно відсутнє посилання на те, що брат або ж сестра відносяться до членів сім`ї.
Як передбачено у пп.30 п.5 додатку 19 Інструкції №170, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або ж пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану:
- документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження тощо), або копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці, або копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону №3551-XII, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни;
- копія свідоцтва про смерть особи;
- документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану, або копія рішення суду про оголошення особи померлою у порядку, визначеному Цивільним кодексом України, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин або рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи оголошення померлою у порядку, визначеному Цивільним кодексом України.
Аналізуючи зміст пп.30 п.5 додатку 19 Інструкції №170, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, яким перелічено документи, які слід подати разом із рапортом про звільнення, слід наголосити, що до документів, що підтверджують родинні зв`язки відноситься: свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження тощо, або копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці, або копія посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону №3551-XII, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни.
Тобто, законодавцем застосовано сполучник «або», який означає «альтернативу дій». А тому, заявник (позивач) мав подати один із перелічених документів для підтвердження родинного зв`язку із загиблим.
Як встановлено колегією суддів та не заперечується відповідачем, позивач був рідним братом загиблого, а отже для підтвердження родинного зв`язку мав надати саме свідоцтва про народження з яких видно, що вони мають тих самих батьків.
Позивач, у цьому випадку, не зобов`язаний надавати копію посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці, або ж копію посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону №3551-XII, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оскільки він не є членом сім`ї загиблого брата у розумінні норм ст.10-1 Закону №3551-XII, а родинний зв`язок із загиблим, відповідно, може бути підтверджено виключно свідоцтвом про народження.
Таким чином, суд попередньої інстанції, розглянувши цю справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними, і доводи апеляційної скарги вказані висновки спростовують в повному обсязі.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін у справі, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.09.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко