10.07.26  Справа №469/964/24
2/469/57/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Тавлуя В.В., 
за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О., 
учасники справи та їхні представники: 
прокурор - Обращенко Ю. В.,
представник 
Миколаївської обласної державної адміністрації - не з`явився,
відповідач ОСОБА_1 - не з`явилася,
представник третьої особи, 
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
на стороні позивача - Державне спеціалізоване
господарське підприємство “Ліси України” - не з`явився,
представник третьої особи, 
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
на стороні відповідача - Коблівська сільська рада 
Миколаївського району Миколаївської області - не з`явився,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 - не з`явилася,
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 -
адвокат Судаков В. В. - не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Коблівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М.В. 20 червня 2024 року звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної Державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”, у якому просила:
- усунути перешкоди державі в особі - Миколаївської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землею лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 № 10 в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве;
- усунути перешкоди державі в особі - Миколаївської районної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землею лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» від 16.12.2014 № 31 в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083га (пасовища), що перебуває у власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування;
- усунути перешкоди власнику - Миколаївській районній державній адміністрації (код ЄДРПОУ 04056500) у користуванні та розпорядженні землею лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним укладеного 10.11.2023 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) договору дарування № 535 земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, державну реєстрацію права власності на підставі якого вчинено 10.11.2023 року;
- усунути перешкоди власнику - Миколаївській районній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні землею лісогосподарського призначення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути у власність держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 04056500) земельну ділянку площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, розташовану по АДРЕСА_1 .
На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначав, що Рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 року №10, всупереч вимогам Земельного та Водного кодексу України, містобудівній документації і будівельним нормам затверджено проект із землеустрою та передано у приватну власність третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0083 га (пасовища) для ведення садівництва в с.Коблеве, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, передача якої у приватну власність для ведення садівництва забороняється законом. 
Крім того, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, на час виникнення спірних правовідносин належала до земель державного лісового фонду, оскільки була розташована у кварталі № НОМЕР_3 виділ 17 урочища «Коблево» Березанського лісництва та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ», правонаступником якого є філія «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України.
В той же час, в порушення ч.9 ст.149 ЗК України, якою визначено, що вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить до повноважень Кабінету Міністрів України, спірна земельна ділянка всупереч вимогам закону, була вилучена Коблівською сільською радою з перевищенням наданих її законом повноважень.
Також, в порушення вимог ч.1 ст.20 ЗК України, якою установлено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, вимог ч.8 ст.118 та ч.3 ст.20 ЗК України за змістом яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу, вимог ч.3 ст.186-1 ЗК України, якою передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства, зміну цільового призначення спірної земельної ділянки та її вилучення будо здійснено за відсутності погодження органу лісового господарства.
В подальшому, на підставі договору дарування земельної ділянки від 10.11.2023 №535 ОСОБА_2 відчужила вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 відповідачці ОСОБА_1 , про що в цей же день в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 52482820.
Посилаючись на наведені обставини та норми закону прокурор просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 09 липня 2024 року заяву прокурора про забезпечення позову задоволено повністю, накладено арешт на спірну земельну ділянку та заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки; заборонено Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці; заборонено ОСОБА_1 вчиняти із спірною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки, а також проводити на ній будь-які будівельні роботи.

19 серпня 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

22 жовтня 2025 року суд задовільнив клопотання прокурора про повернення у справі до стадії підготовчого провадження.

22 жовтня 2025 року судом задоволено клопотання прокурора про зміну предмета позову, закрито провадження у частині вимог заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної державної адміністрації до Коблівської сільської ради, ОСОБА_2 та та ОСОБА_1 про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом: визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 №10 в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве; визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» від 16.12.2014 №31 в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083га (пасовища), що перебуває у власності ОСОБА_2 на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; визнання недійсним укладеного 10.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору дарування №535 земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, державну реєстрацію права власності, на підставі якого вчинено 10.11.2023 (№ 52482820) у зв’ язку з відмовою позивача від позову ( п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України), продовжено розгляд справи за вимогою витребування у ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації земельної ділянки площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 та залучено Коблівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача.

22 січня 2026 рокусуд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор Обращенко Ю.В. заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи Миколаївської РДА у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами.
Інші учасники справи у судове засідання, у якому ухвалено рішення, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

13.11.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 - адвоката Судакова В. В. надійшли до суду Письмові пояснення, у яких представник відповідачки зазначив, що третьою особою позовні вимоги прокурора не визнаються повністю.
В обґрунтування заперечень проти позову представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Судаков В. В. посилався не те, що доводи прокурора в частині того, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, накладається на пляжну зону прибережної захисної смуги Чорного моря та розташована на території рекреаційних закладів, де не передбачено ведення садівництва та будівництва закладів громадського харчування, належить до земель загального користування, фактично накладається на межі вулиці - проспект Курортний, яка призначена виключно для руху транспорту і пішоходів, спростовуються Висновками судового експерта Коваленко Людмили Анатоліївни за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 11 лютого 2025 року №372/09-2024.

На підтвердження своєї правової позиції адвокат Судаков В.В. зазначив, що за змістом Висновку судового експерта ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,0083 га, кадастровий номер 4820982200:12:056:0144, не знаходилася в прибережно-захисній смузі Чорного моря на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від та від 16.12.2014 № 31 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища), не належала до земель державного лісового фонду, на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від 26.12.2012 №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність, та від 16.12.2014 № 31 Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища), не перебувала та не знаходилася у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від 26.12.2012 №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність, та від 16.12.2014 № 31. 
Просив суд, прийняти до уваги ці пояснення разом із висновком експерта при ухваленні рішення.

На підставі ст.223 ЦПК України зі згоди прокурора зважаючи на належне повідомлення учасників судового розгляду про час та місце судового засідання та їх повторну неявку у судове засідання, суд постановив розглянути справу без участі осіб, що не з`явились у судове засідання. 

Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 №10 затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0083 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве (Т.1, а.с.25-27). 

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримано Державний акт на право власності серії ЯК №788939 від 29.12.2012 року, яким посвідчено право власності останньої на земельну ділянку площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 для ведення садівництва, що розташована в с.Коблеве, Березанський район, Миколаївська області, зареєстрований 29.12.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 982090001001853, що підтверджується його копією (Т.1, а.с.29). 

Рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» від 16.12.2014 року №31 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища), що перебуває у власності ОСОБА_2 на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (Т.1, а.с.28). 

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №377426460 від 07.05.2024 року на підставі Державного акта на право власності серії ЯК №788939 від 29.12.2012 року право власності на вказану земельну ділянку 27.12.2014 року було зареєстровано за ОСОБА_2 за №8285484 (Т.1, а.с.21-22). 

За даними наявних у матеріалах справи копії Договору дарування земельної ділянки від 10.11.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №535 (Т.1, а.с.30-31), Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №377428360 від 07.05.2024 року земельну ділянку площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, розташовану по АДРЕСА_1 , 10.11.2023 року ОСОБА_2 відчужено відповідачці ОСОБА_1 на підставі Договору дарування земельної ділянки від 10.11.2023 року №535 та зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 на праві приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за №52482820 (Т.1, а.с.23-24). 

Відповідно до Інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Миколаїв) від 11.07.2023 року №490 за матеріалами лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, повністю накладається на квартал 39, виділ 17 Березанського лісництва, урочище «Коблево» філії Миколаївське лісове господарство, яке є правонаступником ДП «Очаківське ЛМГ». Вищезазначена земельна ділянка перебуває в постійному користуванні в філії Миколаївське лісове господарство, Березанське лісництво на підставі державного акту 1964 року. Вилучення вказаної ділянки з постійного користування підприємства, припинення права постійного користування або добровільної відмови від них не проводилося (Т.1, а.с.47). 

За змістом Інформації Південного офісу ДСГП «Ліси України» від 01.05.2024 року №68/24-2024, за матеріалами лісовпорядкування 2003 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, площею 0,0083 га накладалася на виділ 17 кварталу 39 урочища «Коблево» Березанського лісництва. Документи, які б підтверджували погодження змін цільового призначення, добровільної відмови, згоди на вилучення або відведення вказаної ділянок із земель державного лісового фонду України в комунальну власність ДП «Очаківським лісомисливським господарством» не передавалося. ДП «Миколаївським лісовим господарством» та філією «Миколаївське лісове господарство» ДП «Ліси України» рішення щодо вилучення, припинення права користування або зміни цільового призначення відносно зазначеної земельної ділянки не приймались (Т.1, а.с.53-55).

За Інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 01.08.2023 №19671/0/2-23 (Т.1, а.с.63) та Інформацією Миколаївської районної військової адміністрації від 21.08.2023 № 2364/02-19-23 рішення про вилучення, зміну цільового призначення, припинення права постійного користування земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (наразі філії «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), не приймалося (Т.1, а.с.73).

Відповідно до Інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 16.04.2024 року №873/10 відповідно «Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. №486 (із змінами), межі прибережних захисних смуг зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками.
Відомості про межі прибережних захисних смуг вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Коблівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області не доводила до відома РОВР у Миколаївській області про рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг Чорного моря.
Керуючись вищенаведеним та за даними Державного земельного кадастр) (наразі відкриті дані земельного кадастру України kadastr.live) і Державного водного кадастру (геопортал Держводагенства України «Державний водний кадастр: облік поверхневих водних об`єктів»), офіс дійшов висновку, що розташована по пр. Курортному у с. Коблеве Миколаївського району земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною 100 м в межах села Коблеве водного об`єкта Чорного моря (Т.1, а.с.38-39).

Відповідно до Інформації Головного управління Держгеокадастру в області від 23.08.2023 року №10-14-0.130-2765/2-23 земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 станом на 23.08.2023 року розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 - водоохоронна зона (Т.1, а.с.42-44).

Згідно Повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 11.03.2024 року, №501-01-21, надана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 відповідно до відкритих даних публічної кадастрової карти України, відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови з функціональним використанням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.
Категорія, до якої відноситься зазначена земельна ділянка не відповідає цільовому призначенню, визначеному у містобудівній документації.
Проектом планування та забудови Березанського району, затвердженого розпорядженням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 05.03.1985 № 91-р, показники якого було розроблено на термін до 2005 року, вся територія зони відпочину «Коблеве» визначена в цілому як зона рекреації та конкретне функціональне призначення території, на якій знаходиться зазначена земельна ділянка, не визначено.
Відповідно до Схеми планування території Коблівської сільської ради, затвердженої рішенням Коблівської сільської ради від 09.12.2010 року №20 земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 знаходилася в загальній зоні рекреаційних комплексів зони відпочинку Коблево.

Станом на 26.12.2012 року відповідно до вимог Земельного кодексу України, Водного кодексу України, чинних на той час, зазначена земельна ділянки знаходилася в межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 820982200:12:056:0144 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови не відповідає цільовому призначенню, визначеному у містобудівній документації (Т.1, а.с.67-68).

Згідно Повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 26.06.2023 року, №892-01-21 надана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 відповідно до відкритих даних земельного кадастру України відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови та зазначена з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Однак код використання земельної ділянки зазначено А. 01.05 як для використання під індивідуальне садівництво, а не В.03.08. Проектом планування та забудови Березанського району, затвердженого розпорядженням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 05.03.1985 № 91-р, показники якого було розроблено на термін до 2005 року, вся територія зони відпочину «Коблеве» визначена в цілому як зона рекреації, але конкретне функціональне призначення території, на якій знаходиться зазначена земельна ділянка, не визначено.
Відповідно до Схеми планування території Коблівської сільської ради, затвердженої рішенням Коблівської сільської ради від 09.12.2010 року №20 (яка була чинною станом на 2012 рік) земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 знаходилися в загальній зоні рекреаційних комплексів зони відпочинку Коблево. В цій зоні не передбачалося земель для індивідуального садівництва.
Відповідно до чинних на сьогодні генерального плану с.Коблеве, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради від 16.12.2014 № 28 та плану зонування території с.Коблеве, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради від 14.07.2015 №17 земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 відповідно до основного креслення генерального плану та креслення плану зонування с.Коблеве знаходиться на території рекреаційних закладів (Т.1, а.с.70).

Миколаївська районна військова адміністрація листом від 21.08.2023 року повідомила Миколаївську місцеву прокуратуру №1 про те, що Миколаївській РВА не було відомо про факт відчуження спірної земельної ділянки та просила вжити заходів прокурорського реагування з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах (Т.1, а.с.73).

Норми права, які застосував суд

Згідно зі ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Вказана норма закону узгоджується з положеннями ст.5 Лісового кодексу України, відповідно до якої до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. 

Відповідно до положень ст.56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. 

За приписами ч.4 ст.84 ЗК України до земель, які не можуть передаватись із державної у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі селянських, фермерських та інших господарств.

Інших випадків перебування земель лісогосподарського призначення у приватній власності, законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним або комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких утворено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Таким чином, можливість передачі у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення державної форми власності для ведення садівництва або для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, земельним і лісовим законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України надання у власність земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після припинення права користування нею в порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі ст.141 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття Рішення, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою, є вилучення земельної ділянки, у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття зазначеного вище рішення, передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно частини 3 цієї статті сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог ст.150 цього Кодексу.

За змістом ст.ст.122, 149 ЗК України, Коблівська сільська рада наділена повноваженнями на розпорядження виключно землями комунальної власності.

Частиною 9 ст. 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, законодавцем визначено, що розпорядження землями державної власності, у тому числі вилучення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб, на час виникнення спірних правовідносин, належало до виключних повноважень Кабінету Міністрів України.

За положеннями ч.1 ст.57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Ч.1 ст.20 ЗК України установлено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч.8 ст.118 та ч.3 ст.20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.186-1ЗК України установлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства.

Разом з тим, як вбачається з досліджених судом Інформації Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Миколаїв) від 11.07.2023 року №490 (Т.1, а.с.47-49), Інформації Південного офісу ДСГП «Ліси України» від 01.05.2024 року №68/24-2024 (Т.1, а.с.53-55), Інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 01.08.2023 №19671/0/2-23 (Т.1, а.с.63) та Інформації Миколаївської районної військової адміністрації від 21.08.2023 №2364/02-19-23 (Т.1, а.с.73) спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 повністю накладається на квартал 39, виділ 17 Березанського лісництва, урочище «Коблево» філії Миколаївське лісове господарство, яке є правонаступником ДП «Очаківське ЛМГ», перебуває в постійному користуванні в філії Миколаївське лісове господарство, Березанське лісництво на підставі державного акту 1964 року, рішень про її вилучення з постійного користування підприємства чи припинення права її постійного користування уповноваженими особами не приймалися, добровільної відмови від неї не надавалася.
Документи, які б підтверджували погодження змін цільового призначення земельної ділянки, добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення вказаної ділянки із земель державного лісового фонду України в комунальну власність, відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, судом встановлено, що Рішення від 26.12.2012 року №10 (Т.1, а.с.25-27), яким право постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» земельною ділянкою державного лісового фонду було фактично припинено, а саму земельну ділянку передано у власність у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва, Коблівською сільською радою було прийнято всупереч вказаним вимогам законодавства з перевищенням наданих її законом повноважень. 

В подальшому Рішенням Коблівської сільської ради від 16.12.2014 року №31 (Т.1, а.с.28) цільове призначення вказаної земельної ділянки було змінено на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. 

Отже, формування спірної земельної ділянки за рахунок державного лісового фонду, на думку суду, супроводжувалось ще й фактичною незаконною зміною її цільового призначення, всупереч ч.1 ст.20 ЗК України, ст.57 ЛК України.

Таким чином, враховуючи, що Рішення, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку було прийнято за відсутності погодження органу лісового господарства, є підстави для висновку, що земельна ділянка вибула із власності держави та з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» поза волею належного власника.

Крім того, при прийнятті вказаного рішення Коблівською сільською радою не прийнято до уваги й місцезнаходження спірної земельної ділянки.

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України).
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
Отже, за змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).
Окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги на час прийняття спірного розпорядження був відсутній, тому межі прибережної захисної смуги визначаються відповідно до меж, встановлених законом.
З урахуванням зазначених нормативних розмірів та даних Національної кадастрової системи є підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом.
Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене ст.88 ВК України, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

Разом з тим, як вбачається з досліджених судом у сукупності доказів, а саме: Інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 16.04.2024 року №873/10 (Т.1, а.с.38-39), Інформації Головного управління Держгеокадастру в області від 23.08.2023 року №10-14-0.130-2765/2-23 (Т.1, а.с.42-44), Повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 11.03.2024 року №490 (Т.1, а.с.47), спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною 100 м в межах села Коблеве водного об`єкта Чорного моря, станом на 26.12.2012 року відповідно до вимог Земельного кодексу України, Водного кодексу України, чинних на той час, зазначена земельна ділянки знаходилася в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, станом на 23.08.2023 року розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 - водоохоронна зона. 

Згідно правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц щодо земель водного фонду, заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування всупереч вимог Земельного кодексу України є неможливим.

Отже, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 на момент надання входила в межі прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому відповідно до вимог земельного та водного законодавства не могла бути передана у приватну власність.

Крім того, при прийнятті Коблівською сільською радою рішень про надання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки для садівництва та подальшої зміни її цільового призначення допущено також порушення законодавства у сфері містобудування.
Так, відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування» основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку є підставою для відмови у наданні органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з досліджених судом у сукупності доказів, а саме: Повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 11.03.2024 року. №501-01-21 (Т.1, а.с.67-68), Повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 26.06.2023 року, №892-01-21 (Т.1, а.с.70), надана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 знаходилася в загальній зоні рекреаційних комплексів зони відпочинку Коблево, відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови з функціональним використанням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, однак її цільове призначення не відповідає цільовому призначенню, визначеному у містобудівній документації.

Таким чином, судом встановлено, шо спірна земельна ділянка на час її реєстрації у Державному земельному кадастрі, а також передачі її у приватну власність і на час розгляду справи, належить до земель державного лісового фонду, не вилучалась з постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства, входила в межі прибережної захисної смуги Чорного моря, розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 - водоохоронна зона, передана у приватну власність з порушеннями законодавства у сфері містобудування. 

Щодо застосування обраних прокурором способів захисту інтересів держави

Згідно з положеннями ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 391 ЦК України визначено, що, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
На підставі статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а ст.ст.387, 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Задоволення вимоги по витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконного або самовільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно переданої у приватну власність із зміною цільового призначення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.
Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в Ухвалі від 08.11.2023 у справі №369/473/15-ц зміну володільця земельної ділянки лісогосподарського призначення засвідчує державна реєстрація права власності на неї за іншою особою, ніж власник. У разі державної реєстрації права власності за володільцем-відповідачем, власник, який вважає, що його право власності порушує такий володілець, має право заявити вимогу про витребування відповідного нерухомого майна від того, за ким на останнє зареєстроване право власності.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель державної власності державного лісового фонду, її законний власник Миколаївська районна державна адміністрація вправі заявити вимогу про витребування цієї землі.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, яким розділ Х Перехідних Положень Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім зазначених у цьому пункті винятків. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Оскільки вказана земельна ділянка розташована в межах території Коблівської об`єднаної територіальної громади та не належить до земель, щодо яких п.24 Перехідних Положень Земельного кодексу України, передбачені винятки, повноваження Миколаївської ОДА щодо розпорядження земельною ділянкою з моменту набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин припинилися, перейшовши до Коблівської об`єднаної територіальної громади в особі Коблівської сільської ради, яка відповідно до п.24 розділу Х Перехідних Положень ЗК України набула права володіння, користування та розпорядження нею, в тому числі право на її витребування.
Враховуючи зазначене, спірна земельна ділянка має бути витребувана на користь Миколаївської районної державної адміністрації.

Щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном

Європейський суд з прав людини («Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрком проти України» від 07.07.2011, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є таких захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Законність як критерій втручання у право власності особи означає, що таке втручання повинно здійснюватися в межах та на підставі закону, у відповідності з принципом верховенства права, що включає свободу від свавілля. Законність втручання вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якоі є: а) доступність; б) передбачуваність; в) достатнє чітке встановлення дискреційних повноважень, наданих органам влади, та спосіб їх здійснення.
Поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що поняття «суспільний інтерес» обов`язково підлягає розширювальному тлумаченню. А отже, широкі межі розсуду, які надаються законодавцям для здійснення соціальної та економічної політики, і ґрунтуються на розумних міркуваннях, Суд вважає природним.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «Пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20.10.2011), «Кривенький проти України» (рішення від 16.02.2017), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.
У цій справі суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Так, повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у п.117 постанови від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц зазначила, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України ). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).
Відповідач ОСОБА_1 мала доступ до законодавства України та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність.
За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки, забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем.
Тому повернення спірної земельної ділянки Коблівській територіальній громаді в особі Коблівської сільської ради не порушуватиме принцип пропорційності втручання в її право власності.
Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд зазначає, що витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 387 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог Земельного та Водного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

На підставі викладеного, відповідно до встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що для задоволення позовних вимог Прокурора наявні підстави, передбачені ст. 387 ЦК України, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка має бути витребувана у ОСОБА_1 , що буде належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави.

Докази та аргументи відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Судаков В. В. заперечуючи проти позову, посилаючись на наданий ним суду Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 11.02.2025 року №372/09-2024, складений судовим експертом Коваленко Л. А. (Т.2, а.с.22-52 ), зазначив, що за змістом вказаного висновку земельна ділянка площею 0,0083 га, кадастровий номер 4820982200:12:056:0144, не знаходилася в прибережно-захисній смузі Чорного моря на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від та від 16.12.2014 № 31 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища), не належала до земель державного лісового фонду, на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від 26.12.2012 №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність, та від 16.12.2014 №31 Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0083 га (пасовища), не перебувала та не знаходилася у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від 26.12.2012 №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність, та від 16.12.2014 № 31. 
Оцінюючи вказаний доказ та аргументи представника третьої особи суд виходить з наступного.
За змістом ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За результатами проведення земельно-технічної експертизи від 11.02.2025 року №372/09-2024 експерт ОСОБА_3 дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не знаходилася в прибережно-захисній смузі Чорного моря, не належала до земель державного лісового фонду, не перебувала та не знаходилася у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ».
Аналізуючи вказані висновки, суд звертає увагу на те, що такі висновки суперечать групі досліджених судом доказів, наданих прокурором.
Так, дані, що містяться в Інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 16.04.2024 року №873/10 (Т.1, а.с.38-39), Інформації Головного управління Держгеокадастру в області від 23.08.2023 року №10-14-0.130-2765/2-23 (Т.1, а.с.42-44), Повідомленню Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 11.03.2024 року №490 (Т.1, а.с.47), за змістом яких спірна земельна ділянка накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною 100 м в межах села Коблеве водного об`єкта Чорного моря, станом на 23.08.2023 року розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 - водоохоронна зона, суперечать висновку експерта в частині того, що спірна земельна ділянка не знаходилася в прибережно-захисній смузі Чорного моря.
Висновки експерта в частині того, що спірна земельна ділянка не належала до земель державного лісового фонду, не перебувала та не знаходилася у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ», суперечать Інформації Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Миколаїв) від 11.07.2023 року №490 (Т.1, а.с.47-49), Інформації Південного офісу ДСГП «Ліси України» від 01.05.2024 року №68/24-2024 (Т.1, а.с.53-55), Інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 01.08.2023 №19671/0/2-23 (Т.1, а.с.63) та Інформації Миколаївської районної військової адміністрації від 21.08.2023 №2364/02-19-23 (Т.1, а.с.73) за даними яких спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144 повністю накладається на квартал 39, виділ 17 Березанського лісництва, урочище «Коблево» філії Миколаївське лісове господарство, яке є правонаступником ДП «Очаківське ЛМГ», перебуває в постійному користуванні в філії Миколаївське лісове господарство, Березанське лісництво на підставі державного акту 1964 року, рішень про її вилучення з постійного користування підприємства чи припинення права її постійного користування уповноваженими особами не приймалися, добровільної відмови від неї не надавалася. Документи, які б підтверджували погодження змін цільового призначення земельної ділянки, добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення вказаної ділянки із земель державного лісового фонду України в комунальну власність, відсутні.
Оцінючи вказані докази, які надані прокурором, суд враховує наступне.
Закон України «Про Державний земельний кадастр» визначає Державний земельний кадастр як єдину державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж, а кадастрову карту (план) - як графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру ( ч.1 ст.1).
Відповідно до ч.3 ст.5 вказаного Закону порядок ведення Державного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
На підставі ст.10 Закону України «Про Державний земельний кадастр» об`єктами Державного земельного кадастру є:
- землі в межах державного кордону України;
- землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, землі в межах територій територіальних громад;
- обмеження у використанні земель;
- меліоративні мережі;
- складові частини меліоративних мереж;
- земельні ділянки.
Відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів (ч.1 ст.11 вказаного Закону).
Статті 10-17 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначають зміст відомостей, які вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, відомості про обмеження у використанні земель, опис меж земельних ділянок.
Згідно з ч.1 ст.20 вказаного Закону, відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Отже, надані прокурором зазначені вище докази розміщення земельної ділянки, зокрема, витяги з Публічної кадастрової карти України, є офіційними документами, які містять інформацію щодо обставин, які підлягають встановленню у цій справі, а тому є належними і допустимими доказами, у тому числі і наявності обмежень у використанні земельних ділянок.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свій висновок в частині того що спірна земельна ділянка не знаходилася в прибережно-захисній смузі Чорного моря експерт посилається на те, що чи знаходилась земельна ділянка площею 0,0083 га, кадастровий номер 4820982200:12:056:0144, в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на момент прийняття рішень Коблівською сільською радою від 26.12.2012 №10, встановити не можливо, оскільки проект щодо відведення земельної ділянки на дослідження не надано.

Разом з тим, вказаний висновок суперечить вимогам ст.88 ВК України, ст.60 ЗК України, відповідно до яких (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони водних об`єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №372/1387/13ц, від 30.05.2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 01.07.2015 року у справі №6-184цс-15, від 10.06.2015 року у справі № 162цс-15, від 22.04.2015 року у справі №6-52 цс-15 відсутність такого проекту землеустрою та невизначення відповідними органами державної влади межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із їх нормативних розмірів, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Таким чином, суд вважає, що Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 11.02.2025 року №372/09-2024, складений судовим експертом Коваленко Л.А. (Т.2, а.с.22-52) суперечить законодавству та обставинам справи, зокрема, фактичному місцю розташування спірної земельної ділянки, а також відомостям з публічних баз даних та інформації органів контролю.
У зв`язку з цим, вказаний Висновок суд не враховує при прийнятті рішення по суті спору.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури сплачений судовий збір за задоволеною позовною вимогою немайнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову з застосуванням коефіцієнту 0,8 % для пониження розміру судового збору, у зв`язку з поданням документів у електронній формі, що складає 3633,60 грн. (2422,40 грн.+1211,00 грн.= 3633,60 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК, суд – 

у х в а л и в:

Позовні вимоги Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Коблівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки, задовольнити у повному обсязі.

Витребувати у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , у власність держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації, код ЄДРПОУ 04056500, місцезнаходження: 54036, м.Миколаїв, вул.Одеське шосе, 18-а, земельну ділянку площею 0,0083 га з кадастровим номером 4820982200:12:056:0144, розташовану по АДРЕСА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Миколаївської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, р/р НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 3633,60 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 10 липня 2026 року.

Суддя: