справа № 570/1541/26
провадження № 2/570/1664/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді     Кушнір Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про відшкодування шкоди, завданої злочином,

у с т а н о в и в:

покликаючись на заподіяння шкоди внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована ПАТ "СК "Євроінс Україна", представник позивача адвокат Вадим Ільїн у поданій до суду 27 березня 2026 року позовній заяві просить стягнути
з ПрАТ «СК Євроінс» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 89 031,23 грн., 78 000,00 (6 500 х 12) грн. компенсації стійкої втрати працездатності внаслідок отримання інвалідності та моральну шкоду в межах ліміту відповідальності страховика;
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану ушкодженням здоров`я моральну шкоду в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика,
судові витрати.

У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав.
21 квітня 2026 року від представника відповідача ПрАТ «СК Євроінс» адвоката Антона Пилипця надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вказує, що позивач пропустив трирічний строк для звернення із заявою до страховика, більше трьох років не вчиняв жодних активних дій для отримання страхового відшкодування, що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізовувати надані йому права. Зазначає, що позивач у позовній заяві жодним чином не наводить та не доводить існування незалежних від нього причин пропуску ним трирічного строку для отримання страхового відшкодування.

Всі учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з"явилися.
Представник позивача у поданій до суду заяві просить справу слухати у відсутність сторони позивача. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.
Згідно з фабулою злочину, встановленого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі № 562/2123/25 ОСОБА_2 16 вересня 2022 року приблизно о 07 год. 54 хв., керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ 110308, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год, в порушення вимог п.12.4, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПРУ), відповідно до п. 12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та відповідно до п. 18.4 ПДР - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може буги створена перешкода чи небезпека, в ході чого, рухаючись по проїзній частині вул.Шевченка в м.Здолбунові Рівненської області в напрямку смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які переходили нерегульований пішохідний перехід справа наліво по ходу руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент їх отримання: осаднення лобної ділянки справа, забійні рани м?яких тканин голови, підшкірна гематома правої лобної ділянки, травматичний злам першого зуба на верхній щелепі справа, подвійний перелом лобної кістки праворуч з переходом на структури лицевого скелету, забій головного мозку середнього ступеню.
У вказаному кримінальному провадженні позивач визнана потерпілою, цивільний позов в кримінальному провадженні представника потерпілої адвоката Вадима Ільїна в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування.
Згідно з відповіддю вих.№12653/ДВЗ від 27.02.2026 ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за полісом страхування №АР/6446445 від 21.06.2022, оскільки заява про виплату подана до страховика із спливом терміну три роки з моменту скоєння ДТП.

Суд дійшов таких висновків
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.

Згідно п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування /ч.1 ст.22 ЦК України/. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування у випадку розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини, є встановлення таких обставин судовим рішенням у цивільній, кримінальній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням обставин, встановлених вироком Рівненського Здолбунівського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року суд вважає доведеним факт завдання шкоди внаслідок вчиненого відповідачем відносно позивача кримінального правопорушення.
Ст.128 КПК України передбачає право пред`явлення цивільного позову, у тому числі і до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. При цьому ч.7 цієї статті надає право особі, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Факт завдання шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Диспозиція ст.1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Для застосування такої відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Як роз`яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За встановлених обставин справи, відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (в редакції на момент вчинення ДТП).
Водночас суд встановив, що страховий випадок мав місце 16 вересня 2022 року, в той час як позивач подала заяву про виплату страхового відшкодування 12 грудня 2025 року. 
Разом з тим, із заявами безпосередньо до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про виплату їй страхового відшкодування з моменту скоєння ДТП позивач не зверталася.
Відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (далі - Закон) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Вказаний закон детально регламентує дії як потерпілого, так і страховика. При цьому зазначений у п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону строк є присічним та поновленню не підлягає (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі 465/4287/15).
Тому саме строки звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальними і з їх спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а шкоди заподіяною здоров`ю - трирічним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять.
У системному зв`язку зі ст.36 положення п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові КЦС ВС від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право.
Суд встановив, що відомості про страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» знаходилися в матеріалах кримінального провадження №12022181130000267, а також дані полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6446445 від 21.06.2022, згідно якого станом на 16 вересня 2022 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки ЗАЗ 110308, р.н. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна", страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю, здоров`ю 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну 130 000 грн., розмір франшизи 2 600 грн. (вирок суду від 14.10.2025 у справі №562/2123/25).
Таким чином, суд бере до уваги, що ДТП сталася 16 вересня 2022 року, з вимогою про відшкодування шкоди до страховика позивач фактично звернулася 12 грудня 2025 року поза межами строків, визначених ст.37 Закону 1961-ІV, які є присічними та поновленню не підлягають. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про здійснення позивачем волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації, звернення до страхової компанії або суду, поважних причин щодо неможливості звернення через незалежні від неї причини позивач не навів і суд таких не встановив.
Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що позивач пропустила трирічний строк, встановлений ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відтак позовні вимоги в частині щодо стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» майнової та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 
Ст.23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивачу необхідно довести наявність так званого складу цивільного правопорушення, що включає чотири обов`язкові елементи:
Наявність моральної шкоди (підтверджені душевні страждання, погіршення здоров`я, приниження честі тощо).
Протиправна поведінка заподіювача шкоди (рішення, дії чи бездіяльність, що порушують закон).
Причинно-наслідковий зв`язок (страждання особи виникли саме внаслідок цієї конкретної протиправної поведінки).
Вина заподіювача шкоди (за винятком випадків, коли закон дозволяє відшкодування без вини, наприклад, при каліцтві джерелом підвищеної небезпеки).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Отже, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд врахував перенесений позивачем фізичний біль від завданих їй тяжких тілесних ушкоджень; встановлену 3 групу інвалідності, її моральні страждання, зумовлені безпомічністю через отримані травми; неможливість вести повноцінне життя у період непрацездатності, глибокий та тривалий стрес, який вона пережила. Також суд враховує особу відповідача ОСОБА_2 , який є 1958 р.н., має третю групу інвалідності по загальному захворюванню, потребує авто для пересування, складну життєву ситуацію (син загинув на війні, а до того майже рік вважався зниклим безвісти), поведінку потерпілих, які раптово почали перебігати дорогу і він застосував екстрене гальмування, його дії після ДТП, коли він викликав працівників поліції та "Швидку допомогу", бажання вже наступного дня після ДТП надати матеріальну допомогу потерпілій, від чого родичі потерпілої відмовилися. Беручи до уваги принцип виваженості, розумності та справедливості прийшов до висновку, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. буде достатньою компенсацією позивачу за завдані їй фізичні та душевні страждання.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняють позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідач ОСОБА_2 пільг щодо сплати судового збору не має. 
Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мала б сплатити судовий збір, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі на час подачі позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.п.3.1, абз.1 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Позивач отримала професійну допомогу від адвоката Вадима Ільїна для можливості правильного формування та подання процесуальних документів до суду. Відповідно до акту приймання-передачі послуг від 27.03.2026 адвокат передав, а клієнт прийняв: надання правової консультації та узгодження позиції по справі; складання заяви до страхової компанії про виплату страхового відшкодування; складання позовної заяви, процесуальних заяв та заяв по суті справи; представництво інтересів в суді. Загальна вартість послуг складає 20 000 грн.
При вирішенні клопотання суд приходить до висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Первинна консультація, узгодження позиції та підготовка заяв не є окремими послугами. Вони є складовими частинами одного процесу - написання позовної заяви. Окрема тарифікація таких дій вважається штучним завищенням вартості. Первина консультація, узгодження позиції у справі, складання документів входить у підготовку позовної заяви, охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і такі послуги не можуть мати окремої вартості, оскільки виконання такої роботи є безумовним при наданні правничої допомоги, а відтак підлягає зменшенню до 3 000 грн., що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити частково цивільний позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про відшкодування шкоди, завданої злочином. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, що була завдана внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, в розмірі 30 000 грн. 00 коп.
У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106; номер рахунку (ІВАN): UA908999980313111256000026001, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП) , код банку 37993783 , МФО 899998) судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп. 

Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації:  АДРЕСА_2 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія" Євроінс Україна", ЄДРПОУ 22868348, місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 102.

Повне судове рішення виготовлене 24 червня 2026 року.

Суддя:          Кушнір Н.В.