КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

31 липня 2026 року місто Київ

справа № 755/4944/26 
апеляційне провадження № 33/824/2845/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 , розглянувши заяву захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про роз`яснення процесуального рішення, постановленого під час апеляційного розгляду справи, та викладення мотивів відмови у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків, 

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 4 травня 2026 рокуОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, а також позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із постановою судді суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 4 травня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

24 липня 2026 року в судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про виклик і допит в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

27 липня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява захисника  ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про роз`яснення процесуального рішення, постановленого під час апеляційного розгляду справи, та викладення мотивів відмови у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків.

В обґрунтування заяви захисник зазначає, що названі ним свідки можуть повідомити відомості про те, хто фактично керував транспортним засобом, тобто про обставину, яка безпосередньо стосується предмета доказування у справі. На думку заявника, під час оголошення процесуального рішення про відмову в задоволенні клопотання суд не навів конкретних мотивів, з яких допит кожного із заявлених свідків визнано недоцільним.

Захисник також посилається на те, що на час вирішення клопотання відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції безпосередньо в судовому засіданні не досліджувалися, у зв`язку із чим вважає передчасним висновок про достатність цих відеозаписів для встановлення особи, яка керувала автомобілем.

Крім того, заявник посилається на статті 245, 251, 252, 268, 272, 280, 294 КУпАП, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Корнєв і Карпенко проти України», «Муртазалієва проти Росії» та «Ситник проти України», і просить застосувати за аналогією частину першу статті 380 КПК України.

Дослідивши зміст заяви, суд доходить висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальної процедури роз`яснення постанов суду або проміжних процесуальних рішень, постановлених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 279 КУпАП на засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Водночас частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, КУпАП передбачає вирішення клопотань у процесі розгляду справи, проте не встановлює обов`язку оформлювати результат розгляду кожного такого клопотання окремою письмовою постановою. Письмова постанова ухвалюється за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення. 

Разом із тим, зважаючи на посилання заявника, суд вважає за можливе перевірити наявність підстав для задоволення заяви з урахуванням змісту частини першої статті 380 КПК України, застосованої за аналогією.

Відповідно до частини першої статті 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. 

Застосування правової норми за аналогією означає використання передбаченого нею процесуального механізму з дотриманням установлених цією нормою умов і меж. Аналогія не може бути підставою для створення нового виду судового рішення, зміни форми раніше оголошеного процесуального рішення або доповнення його мотивами, які не становили змісту такого рішення під час його постановлення.

Роз`яснення судового рішення допускається тоді, коли його зміст викладено нечітко, він допускає неоднозначне тлумачення або є незрозумілим для учасника провадження чи органу, який має його виконувати. У порядку роз`яснення суд не вправі додатково обґрунтовувати рішення, наводити нові фактичні або правові мотиви, повторно перевіряти його правильність чи вирішувати питання, які виходять за межі вже ухваленого рішення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 2 лютого 2026 року у справі № 766/2466/24 зазначила, що роз`ясненню в порядку статті 380 КПК України підлягають судові рішення, прийняті за результатами судового провадження в судовому засіданні та якими вирішено питання, що становило предмет його розгляду. Проміжне процесуальне рішення, постановлене під час розгляду провадження по суті, не є самостійним предметом роз`яснення за цією процедурою. 

Процесуальне рішення, якого стосується подана заява, було оголошено під час незакінченого апеляційного розгляду та стосувалося питання про виклик і допит свідків. Воно не є рішенням, ухваленим за результатами апеляційного перегляду, не вирішує питання про законність та обґрунтованість постанови місцевого суду і не завершує розгляд справи.

Зміст оголошеного процесуального рішення є однозначним: у задоволенні клопотання захисника про виклик і допит свідків відмовлено. Таке рішення не містить приписів щодо вчинення певних дій, строків або порядку виконання, зміст яких міг би викликати труднощі чи допускати різне тлумачення.

Заявник не зазначає, яка саме частина оголошеного рішення є для нього незрозумілою або які його формулювання допускають неоднозначне розуміння. Зі змісту прохальної частини заяви вбачається, що захисник просить суд виготовити окреме письмове процесуальне рішення та викласти в ньому конкретні фактичні й правові мотиви відмови в задоволенні клопотання, зокрема пояснити, на підставі яких обставин відеозаписи визнано достатніми до їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні.

Таким чином, заява спрямована не на усунення неясності оголошеного процесуального рішення, а на його додаткове письмове мотивування та перевірку обґрунтованості прийнятого судом процесуального рішення.

Задоволення такої вимоги означало б не роз`яснення рішення, а виготовлення після його оголошення нового письмового процесуального документа та доповнення раніше прийнятого рішення мотивами. Частина перша статті 380 КПК України такого способу процесуального реагування не передбачає.

Суд враховує посилання заявника на гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практику Європейського суду з прав людини щодо права сторони захисту на виклик і допит свідків.

У справі «Муртазалієва проти Росії» Велика палата Європейського суду з прав людини визначила, що під час оцінки відмови в допиті свідка захисту необхідно встановити: чи було клопотання достатньо обґрунтованим і релевантним предмету обвинувачення; чи оцінили національні суди значення запропонованих показань і навели достатні мотиви відмови; чи вплинула така відмова на загальну справедливість провадження. 

У справах «Корнєв і Карпенко проти України» та «Ситник проти України» Європейський суд з прав людини оцінював дотримання гарантій справедливого судового розгляду в завершених національних провадженнях, зокрема з огляду на невиклик свідків, ненадання відповіді на істотні аргументи сторони захисту та неврахування доказів захисту. 

Наведені висновки Європейського суду з прав людини мають враховуватися під час оцінки справедливості провадження загалом і перевірки того, чи були належно розглянуті істотні доводи сторони захисту. Водночас ця практика не встановлює окремої процедури роз`яснення проміжного процесуального рішення та не передбачає обов`язку суду після усного вирішення клопотання виготовляти на вимогу учасника справи окреме письмове рішення з додатковим викладенням мотивів.

Посилання заявника на статті 245, 251, 252, 268, 272, 280 і 294 КУпАП також не змінюють цього висновку. Ці положення визначають завдання провадження, поняття та порядок оцінки доказів, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, процесуальний статус свідка, обставини, які підлягають з`ясуванню, та межі апеляційного перегляду. Проте жодна з наведених норм не встановлює процедури роз`яснення проміжних процесуальних рішень або обов`язку оформляти відмову в задоволенні кожного клопотання окремою письмовою постановою. 

Доводи про те, що відеозаписи на час вирішення клопотання безпосередньо в судовому засіданні не досліджувалися, а також доводи щодо належності, достатності та взаємозамінності відеозаписів і показань свідків стосуються обґрунтованості процесуального рішення та порядку дослідження доказів, а не зрозумілості змісту оголошеного рішення.

Апеляційний розгляд справи триває, остаточна оцінка доказів та доводів сторін судом не здійснена. Тому надання у межах розгляду заяви про роз`яснення оцінки достатності відеозаписів, достовірності зафіксованих на них відомостей, значення можливих показань свідків або необхідності їх допиту означало б передчасне висловлення позиції щодо питань, які підлягають вирішенню за результатами апеляційного розгляду.

Відмова в задоволенні заяви про роз`яснення не означає залишення без уваги доводів сторони захисту щодо повноти дослідження доказів та необхідності допиту свідків. Такі доводи є складовою процесуальної позиції сторони захисту і підлягають оцінці в межах апеляційного розгляду справи з урахуванням його перебігу та сукупності досліджених доказів.

За таких обставин підстави для роз`яснення оголошеного під час судового засідання процесуального рішення про відмову в задоволенні клопотання про виклик і допит свідків, а також для викладення мотивів цього рішення в окремому письмовому процесуальному документі відсутні, у зв`язку із чим заява захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 245, 294 КУпАП та частиною першою статті 380 КПК України, застосованою за аналогією, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про роз`яснення процесуального рішення, постановленого під час апеляційного розгляду справи, та викладення мотивів відмови у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1