Справа № 686/18464/26
Провадження № 2-а/686/315/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року Хмельницький міськрайонний суд 
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Мазурок О.В.
при секретарі Колісник Л.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в порядку ст. 229 КАС України, справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження, - 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження. Просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R585857 від 18.06.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування свого позову вказав, що 18.06.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R585857 про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач нібито не пройшов (відмовився від проходження) військово-лікарської комісії.
Разом із тим жодного направлення на проходження військово-лікарської комісії позивач не отримував, про дату, час та місце проходження ВЛК повідомлений не був.
Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за направленням відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, обов`язок проходження військово-лікарської комісії виникає лише після належного направлення особи на такий огляд та доведення факту отримання нею відповідного направлення.
В оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості щодо дати та номера направлення на ВЛК, способу його вручення позивачу, дати отримання такого направлення, а також обставин, за яких нібито мала місце відмова від проходження ВЛК.
Постанова не містить посилань на жодний доказ, який би підтверджував факт отримання позивачем направлення на ВЛК та факт його відмови від проходження військово-лікарської комісії.
Фактично відповідач обмежився формальним посиланням на відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які самі по собі не можуть підтверджувати факт відмови особи від проходження ВЛК.
Крім того, зі змісту постанови неможливо встановити конкретну подію адміністративного правопорушення, оскільки не наведено жодних фактичних обставин, які б свідчили про протиправну поведінку позивача. 
У постанові відсутні належні та допустимі докази отримання позивачем направлення на ВЛК та докази його відмови від проходження військово-лікарської комісії, а тому відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Якщо в постанові не вказана дата вчинення правопорушення, то неможливо перевірити дотримання строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Окремо слід зазначити, що оскаржувана постанова не містить належного опису події адміністративного правопорушення.
Зі змісту постанови неможливо встановити дату, час, місце та конкретні обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідачем не зазначено, коли саме позивач повинен був пройти військово- лікарську комісію, коли йому було вручено направлення на ВЛК, коли саме відбулася нібито відмова від проходження ВЛК та якими доказами така відмова підтверджується.
Фактично постанова містить лише загальний висновок про те, що позивач не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК без наведення будь-яких фактичних обставин події.
За відсутності відомостей про дату вчинення адміністративного правопорушення неможливо перевірити дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП. Так згідно ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Таким чином, оскаржувана постанова не містить належного опису події адміністративного правопорушення та не дає можливості встановити наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
У постанові написано:"не пройшов (відмовився) від проходження ВЛК". Тобто навіть сам відповідач не визначився, що саме ставить у вину:непроходження ВЛК чи відмову від проходження ВЛК.
А це різні фактичні обставини, які потребують різних доказів.
Відповідачем не конкретизовано суть інкримінованого правопорушення, оскільки в постанові одночасно зазначено як "не пройшов", так і "відмовився від проходження" ВЛК, що свідчить про невстановлення фактичних обставин справи та порушення вимог ст. 280 КУпАП.
За таких обставин у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідач передав інформацію до органів національної поліції щодо розшуку Позивача. Сам по собі факт перебування особи у розшуку в інформаційних системах ТЦК та СП не є доказом вчинення адміністративного правопорушення та не звільняє відповідача від обов`язку довести належне вручення повістки, факт неявки та наявність усіх елементів складу адміністративного правопорушення.
Тому, Позивач з метою зняття статуту «розшук» через Резерв + подав заяву щодо визнання вини, з тією метою щоб в Резерв + було сформовано постанову про адміністративне правопорушення, що автоматично виключає відомості про РОЗШУК.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення. 
При цьому факт подання позивачем заяви через електронний кабінет військовозобов`язаного або визнання вини не звільняє відповідача від обов`язку довести всі елементи складу адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами.
Сам факт подання особою заяви про розгляд справи за її відсутності або повідомлення про неоспорення порушення не є беззаперечним доказом наявності події адміністративного правопорушення та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку доказування.
Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 18.06.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R585857 про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач нібито не пройшов (відмовився від проходження) військово-лікарської комісії.
Разом із тим жодного направлення на проходження військово-лікарської комісії позивач не отримував, про дату, час та місце проходження ВЛК повідомлений не був.
Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за направленням відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, обов`язок проходження військово-лікарської комісії виникає лише після належного направлення особи на такий огляд та доведення факту отримання нею відповідного направлення.
В оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості щодо дати та номера направлення на ВЛК, способу його вручення позивачу, дати отримання такого направлення, а також обставин, за яких нібито мала місце відмова від проходження ВЛК.
Постанова не містить посилань на жодний доказ, який би підтверджував факт отримання позивачем направлення на ВЛК та факт його відмови від проходження військово-лікарської комісії.
Фактично відповідач обмежився формальним посиланням на відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які самі по собі не можуть підтверджувати факт відмови особи від проходження ВЛК.
Крім того, зі змісту постанови неможливо встановити конкретну подію адміністративного правопорушення, оскільки не наведено жодних фактичних обставин, які б свідчили про протиправну поведінку позивача. 
У постанові відсутні належні та допустимі докази отримання позивачем направлення на ВЛК та докази його відмови від проходження військово-лікарської комісії, а тому відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно абзацу 1 частини 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Також абз.3 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до положень п.2 ч.1 до д.2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р. призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Згідно з приміткою до ст. 210 КУпАП положення статей 210,210- 1цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Отже, з аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 
№ 1951-VIII .
Відповідно до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII, держатель Реєстру:
1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;
2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";
4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;
5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;
6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до Законів України "Про публічні електронні реєстри", «Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП - постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В оспорюванні постанові відсутні відомості, а саме місце та час вчинення порушення, суть адміністративного правопорушення, пояснення особи, яка притягується, інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано суду доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 відповідальність за яке передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Крім того, до суду не надано доказів тому, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду матеріалів на підставі яких його було притягнуто до відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП 
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
За таких обставин суд, вважає, що слід скасувати постанову №R585857 начальника ТЦК та СП ОСОБА_2 від 18.06.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Відповідно до ст.139 КАС України, слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у розмірі 533 грн. судового збору.
Керуючись ст..ст.210-1,247,268,284,289,292,293 КУпАП, ст. ст. 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задоволити.
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R585857 від 18.06.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 533,00 грн. судового збору.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: