08.07.26
22-ц/812/1528/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1364/17
Номер провадження 22-ц/812/1528/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.
за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді - Шикері І.А., в приміщенні того ж суду по справі позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2010 року у розмірі 71 383, 88 грн. Вирішено питання про судові витрати.
У травні 2026 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення.
Заява мотивована тим, що жодних повідомлень про розгляд даної справи та копію вказаного рішення не отримувала та лише 07 квітня 2026 року ознайомилася з рішенням. У зв`язку з неотримання позову та повідомлень про судові засідання не було подано відзив на позов та заяву про пропуск позивачем строку позовної давності на пред`явлення даного позову.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_2 була ознайомлена зі змістом судового рішення 07 квітня 2026 року, а відтак останнім днем для подання заяви про перегляд заочного рішення було 28 квітня 2026 року, однак ОСОБА_1 звернулася із заявою лише 26 травня 2026 року, з пропуском строку. Крім того, суд зазначав, що інших будь-яких поважних причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не вказує. 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що про наявність заочного рішення дізналась після блокування її рахунків у 2026 році та яке отримала лише 07 квітня 2026 року, а 24 квітня 2026 року направила кур`єрською доставкою заяву на адресу суду. Зазначає, що суд передчасно залишив заяву про перегляд заочного рішення без розгляду не звернувши уваги на відбиток штампу на конверті. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чиним, причини неявки суду не повідомили, колегія вважала за можливе на підставі статті 372 ЦПК України розглядати справу у їх відсутність. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вказаним положенням процесуального закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень статті 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2010 року у розмірі 71 383, 88 грн. Вирішено питання про судові витрати.
У травні 2026 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 червня 2017 року скасувати та до вимог АТ КБ «Приватбанк» застосувати наслідки спливу позовної давності.
Суд першої інстанції відмовив у поновленні відповідачці строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, не прийнявши аргументи про поважність причин пропуску такого строку.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 9 Розділ XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції закону, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Пунктами 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства, серед інших, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та забезпечення права на апеляційний перегляд справи й у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).
Інститут заочного рішення передбачає особливий порядок перегляду такого судового рішення за ініціативою відповідача судом, який ухвалив таке рішення, згідно якому передбачено подання відповідачем до цього суду заяви про перегляд заочного рішення і лише після розгляду такої заяви по суті у разі залишення її без задоволення відповідач має можливість оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку (статті 284, 287, 288 ЦПК України).
Так, статтею 284 ЦПК України в редакції закону, яка є чинною на день звернення із заявою про перегляд заочного рішення у справі, яка переглядається, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до положень статті 228 ЦПК України в редакції закону, яка була чинною на день ухвалення судом заочного рішення у справі, яка переглядається - 06 серпня 2014 року), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення, а визначальним для унормування початку перебігу строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду є вручення судового рішення.
За такого процесуальний закон пов`язує перебіг для відповідачки ОСОБА_3 у справі строку на перегляд заочного рішення, ухваленого 06 червня 2017 року, шляхом подання заяви про перегляд цього рішення із її обізнаністю про таке рішення суду та отриманням його копії.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.
У рішенні від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 34) ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) , що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.
Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.
Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду. 
Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.
З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи його поновлення не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
Процесуальне законодавство дає можливість суду діяти на власний розсуд при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення, однак, виконуючі такі дискреційні повноваження, суд зобов`язаний обґрунтувати підстави прийняття відповідного рішення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
В матеріалах справи, яка переглядається, відсутні докази направлення відповідачці ОСОБА_1 копії заочного рішення від 06 червня 2017 року з дотриманням вимог статті 227 ЦПК України в редакції закону, що діяла на день ухвалення цього рішення. Так, у справі наявний супровідний лист від 07 червня 2017 року про направлення ОСОБА_1 копії заочного рішення, але докази вручення цього рішення відсутні (а.с. 93). 
Згідно твердження відповідачки, із заочним рішенням суду вона ознайомилася 07 квітня 2026 року. У справі відсутня інформація про отримання відповідачкою доступу до заочного рішення суду від 06 червня 2017 року до цієї дати.
За такого судом першої інстанції не було виконано вимоги імперативних приписів процесуального закону щодо направлення та вручення відповідачці копії заочного рішення. Також у справі відсутні докази вручення відповідачці судових повісток про розгляд справи в порядку, передбаченому статтею 74 ЦПК України в редакції закону, яка була чинною на день розгляду справи судом першої інстанції, що свідчить про необізнаність відповідачки про судове провадження. 
Вирішуючи питання поновлення строку на звернення із заявою про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення від 06 червня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що останнім днем для подання заяви про перегляд заочного рішення було 28 квітня 2026 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду лише 26 травня 2026 року.
Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те що заява ОСОБА_1 була подана кур`єрською доставкою 24 квітня 2026 року про що свідчить конверт (а.с.116-117). 
За цих обставин відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції правильно застосовані норми частини третьої, четвертої статті 284 ЦПК України.
Наведеним підтверджуються доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до пункту 4 статті 379 ЦПК України 
Під час нового розгляду, вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суду необхідно перевірити обставини, які б могли вказувати на обізнаність відповідачки про ухвалене у справі заочне рішення, а також інші відомості, які мають значення для правильного вирішення питання про початок перебігу строку на подання відповідної заяви.
Визначивши дату початку відліку строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суду першої інстанції належить надати оцінку наведеним заявником обставинам на предмет наявності поважних причин пропуску строку на подання відповідної заяви, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. За результатами оцінки цих обставин вирішити питання наявності чи відсутності підстав для поновлення процесуального строку.
Колегія суддів звертає увагу, що будь-які недоліки у роботі суду, як то несвоєчасне направлення повного тексту судового рішення учасникам справи не повинно тлумачитись на шкоду праву учасників процесу на доступ до правосуддя, у тому числі і праву на перегляд заочного рішення.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційним судом судове рішення не змінювалось та не ухвалювалось нове, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.