ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026  м.Дніпро справа №908/131/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представників сторін:
від апелянта Левченко О.О., самопредставництво,
від позивача Хілько А.В., адвокат,
розглянув апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 (суддя Ярешко О.В.) у справі 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, буд. 8А)
до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)
про стягнення 970846 грн 70 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
16.01.2026 до Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» із позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 578280 грн 00 коп. заборгованості за договором на постачання товару №53-121-01-21-10808 від 25.10.2021, 325407 грн 00 коп. інфляційних втрат та 67159 грн 70 коп. трьох процентів річних, а всього - 970846 грн 70 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на виконання договору поставки товару №53-121-01-21-10808, який укладений 25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» (Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець), за видатковою накладною №215 від 30.12.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 578280 грн 00 коп. За умовами договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, а тому, за доводами позивача, оплата мала бути здійснена відповідачем у строк до 01.03.2022. Оскільки відповідач у визначений строк вартість поставленого товару не сплатив, позивач нарахував на суму заборгованості три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період прострочення з 02.03.2022 до 13.01.2026.
Позивач також вказав, що з метою досудового врегулювання спору 16.12.2025 надіслав відповідачу претензію №1/10808 від 15.12.2025 про сплату заборгованості за договором у сумі 967569 грн 51 коп, яка була залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 у справі №908/131/26 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» 578280 грн 00 коп. заборгованості за договором на постачання товару №53-121-01-21-10808 від 25.10.2021, 325407 грн 00 коп. інфляційних втрат, 67159 грн 70 коп. трьох процентів річних та 11650 грн 16 коп. судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив факт поставки товару за видатковою накладною №215 від 30.12.2021 на загальну суму 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість.
Відхиляючи заперечення відповідача про те, що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість (96380 грн 00 коп.) не настав, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, і не перебуває у площині господарських правовідносин. За умовами договору визначено здійснення оплати за поставлений товар протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, а тому навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної це не змінює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у строк, який обумовлений договором, а посилання відповідача на частину другу статті 530 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки договором встановлений строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару.
Оскільки судом установлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції, перевіривши складені позивачем розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат стягнув з відповідача на користь позивача 325407 грн 00 коп. інфляційних втрат та 67159 грн 70 коп. трьох процентів річних, нарахованих на суму боргу 578280 грн 00 коп. за період з 02.03.2022 до 13.01.2026.
Розглянувши заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції, з урахуванням продовження та зупинення перебігу позовної давності у зв`язку з дією карантину та воєнного стану, дійшов висновку, що станом на день подання позову (16.01.2026) строк позовної давності позивачем пропущений не був.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 стягнув з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» 25000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» та адвокатом Хілько А.В. укладено договір про надання правової допомоги №149 від 13.01.2026; за детальним описом робіт (наданих послуг) від 24.03.2026 адвокатом надано послуги на загальну суму 25000 грн 00 коп.: позовна заява з додатками - 15000 грн 00 коп., відповідь на відзив - 7000 грн 00 коп., клопотання/заява - 3000 грн 00 коп. Суд зазначив, що представником позивача складено позовну заяву, відповідь на відзив, а також клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, а тому надано усі послуги, визначені у детальному описі робіт. Відхиливши заперечення відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 25000 грн 00 коп. є документально підтвердженим, співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а протилежного відповідачем не доведено.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 67159 грн 70 коп. та інфляційних втрат у розмірі 325407 грн 00 коп. та ухвалити нове рішення у відповідній частині з урахуванням доводів і розрахунків відповідача, а судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга на рішення мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. Скаржник наполягає на тому, що зі змісту пунктів 3.2 та 3.3 договору вбачається розмежування порядку і строків оплати: частина вартості товару у сумі 481900 грн 00 коп. (без податку на додану вартість) сплачується протягом 60 календарних днів з дати поставки, а частина вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість (96380 грн 00 коп.) - після реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому строк оплати цієї частини договором не встановлений. За доводами скарги, оскільки податкова накладна №88 від 30.12.2021 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних лише 05.07.2022, тобто після спливу 60-денного строку, а вимогу про сплату цієї частини вартості товару позивач станом на 01.03.2022 не пред`являв, до відповідних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 530 Цивільного кодексу України, а строк оплати частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість настав лише зі спливом 10-денного строку з дня отримання претензії, тобто 02.01.2026.
Скаржник зазначає, що з наведених підстав нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 02.03.2022 до 02.01.2026 на всю суму боргу 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість є безпідставним. За власним розрахунком відповідача, розмір інфляційних втрат за період з 02.03.2022 до 02.01.2026 (на суму боргу 481900 грн 00 коп. без податку на додану вартість) складає 271172 грн 50 коп., а трьох процентів річних - 55530 грн 72 коп.; розмір трьох процентів річних за період з 03.01.2026 до 13.01.2026 (на суму боргу 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість) складає 522 грн 83 коп. Скаржник також наголошує, що правовідносини сторін нерозривно пов`язані з об`єктами Запорізької атомної електричної станції, яка з 04.03.2022 перебуває на тимчасово окупованій території, а виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії та втрата значної частини виробничих потужностей є надзвичайними обставинами, що істотно ускладнили виконання зобов`язання.
Не погодившись із додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення про стягнення 25000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення з урахуванням клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено підстави зміни вартості послуг з підготовки позовної заяви з 10000 грн 00 коп. (за попереднім описом робіт) до 15000 грн 00 коп. (за детальним описом робіт), а також відповіді на відзив з 3000 грн 00 коп. до 7000 грн 00 коп., що, за його доводами, свідчить про штучне формування вартості послуг. Скаржник також наголошує, що складання та подання клопотання (заяви) про стягнення витрат на правничу допомогу не є безпосереднім наданням правової допомоги по суті спору, а є процесуальним (технічним) етапом, а тому витрати у розмірі 3000 грн 00 коп. за таку послугу не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, позовна заява містить ознаки типовості, у справі немає складних правових позицій, вона врегульована чіткими приписами чинного законодавства та не обтяжена значною кількістю доказів, а публічний інтерес до справи відсутній. З огляду на викладене скаржник вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн 00 коп. є завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг і не відповідає критеріям реальності та розумності.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» подало відзив на апеляційну скаргу на рішення, у якому проти доводів скарги заперечило та просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві позивач зазначає, що положення договору, які визначають його ціну, не розділяють вартість самого товару та суму податку на додану вартість; згідно з частиною першою статті 188 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість є складовою бази оподаткування, входить до ціни товару і не підлягає відокремленню, а тому оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість після реєстрації податкової накладної не змінює строку оплати повної вартості товару. За доводами відзиву, оскільки товар поставлено 30.12.2021, відповідач мав сплатити його вартість у строк до 01.03.2022, а тому нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є правомірним; доводи апелянта про застосування статті 530 Цивільного кодексу України є безпідставними внаслідок помилкового тлумачення умов пункту 3.2 договору.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
08.04.2026 Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026, а також установлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
22.04.2026 Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 та об`єднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026.
04.05.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 надійшли матеріали справи №908/131/26.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 розгляд справи призначено на 24.06.2026.
24.06.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.
Обставини справи, які встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» (Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець), укладено договір поставки товару №53-121-01-21-10808 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець - прийняти та сплатити товар: тренажер для демонстрації робіт підвищеної небезпеки у кількості 1 шт. на суму 481900 грн 00 коп. без податку на додану вартість, 96380 грн 00 коп. - сума податку на додану вартість, на загальну суму 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість. Строк поставки товару сторони визначили: листопад - грудень 2021 року (пункт 1.4 Договору).
Ціна Договору складає 481900 грн 00 коп., крім того податок на додану вартість - 96380 грн 00 коп., разом з податком на додану вартість - 578280 грн 00 коп. (пункт 3.1 Договору).
Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного у пункті 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (пункт 3.2 Договору).
Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 3.3 Договору).
Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством (пункт 4.5 Договору). У випадку неотримання Покупцем у строк, визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, Покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну Договору, передбачену пунктами 1.1 та 3.1 Договору, на суму податку на додану вартість (пункт 7.6 Договору).
Згідно з пунктом 12.1 Договору договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє один рік.
На виконання умов Договору Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар - тренажер для демонстрації робіт підвищеної небезпеки у кількості 1 шт. на загальну суму 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість, що підтверджується видатковою накладною №215 від 30.12.2021. Обставини поставки та отримання товару відповідач не заперечив та не спростував; будь-яких зауважень щодо кількості або якості поставленого товару відповідачем не заявлено.
Позивач склав податкову накладну №88 від 30.12.2021 на вказану поставку, яка згідно з квитанцією №1 від 06.07.2022 була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
16.12.2025 листом з описом вкладення позивач надіслав відповідачу претензію від 15.12.2025 №1/10808, у якій вимагав протягом 10-ти днів з дня її отримання сплатити заборгованість за Договором. 
У відповіді від 15.01.2026 №21-342/28-вих відповідач претензію відхилив з посиланням на введення воєнного стану в Україні, захоплення Запорізької атомної електричної станції та тимчасову окупацію м. Енергодара, зазначивши, що претензійні вимоги будуть розглянуті після деокупації м. Енергодара та закінчення або скасування воєнного стану в Україні.
Доказів сплати відповідачем вартості поставленого товару у сумі 578280 грн 00 коп. матеріали справи не містять та сторонами не надано.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частин першої, другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом установлено, що на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість, що підтверджується видатковою накладною №215 від 30.12.2021 та не заперечується відповідачем. Доказів оплати поставленого товару відповідачем не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги на рішення про те, що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість (96380 грн 00 коп.) не настав та до відповідних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 530 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. За приписами частини першої статті 188 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість є складовою бази оподаткування операції з постачання товарів (послуг). За своєю правовою сутністю податок на додану вартість є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем у складі ціни товару.
Аналіз умов Договору свідчить про те, що положення, які визначають його ціну (вартість товару), не розділяють вартість самого товару та суму податку на додану вартість як окремі, самостійні грошові зобов`язання з різними строками виконання. Сума податку на додану вартість, яка зазначена у пункті 3.3 Договору, включається у загальну ціну товару та визначена пунктами 1.1 та 3.1 Договору (578280 грн 00 коп.), а тому підлягає сплаті у складі повної вартості поставленого товару. Умова пункту 3.3 Договору про здійснення оплати частини вартості товару у розмірі суми податку на додану вартість після реєстрації постачальником податкової накладної не встановлює іншого (окремого) строку оплати цієї частини товару та не змінює загального строку оплати повної вартості товару, який визначений у пункті 3.2 Договору та становить 60 календарних днів з дати поставки.
При цьому обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, і не перебуває у площині господарських правовідносин, а тому не може слугувати підставою для перенесення визначеного Договором строку оплати поставленого товару. Крім того, за умовами пункту 7.6 Договору, у випадку неотримання електронної податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, Покупець мав право в односторонньому порядку зменшити ціну Договору на суму податку на додану вартість, проте цим правом не скористався.
З огляду на викладене строк оплати повної вартості поставленого товару (578280 грн 00 коп. з податком на додану вартість) визначений умовами пункту 3.2 Договору та сплив 01.03.2022, тобто зі спливом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару (30.12.2021). За таких обставин підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, на яку посилається скаржник, відсутні, оскільки строк виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару Договором установлений. Отже, з 02.03.2022 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, а висновок суду першої інстанції у цій частині є правильним.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом установлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару у сумі 578280 грн 00 коп. з 02.03.2022, а іншого розміру процентів річних сторони у Договорі не визначили, нарахування позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму боргу 578280 грн 00 коп. за період з 02.03.2022 до 13.01.2026 є правомірним. Наданий позивачем розрахунок, за яким розмір інфляційних втрат складає 325407 грн 00 коп., а розмір трьох процентів річних - 67159 грн 70 коп., перевірено судом першої інстанції та обґрунтовано визнано арифметично правильним. Контррозрахунок відповідача ґрунтується на помилковому припущенні про нарахування зазначених сум лише на частину вартості товару без податку на додану вартість (481900 грн 00 коп.), що спростовується наведеними вище висновками суду про включення суми податку на додану вартість до загальної ціни товару.
Посилання скаржника на введення воєнного стану, тимчасову окупацію м.Енергодара, втрату значної частини виробничих потужностей та виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії як на обставини, що ускладнили виконання зобов`язання, апеляційний господарський суд відхиляє, оскільки відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зазначені обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За таких обставин такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
За приписами частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи. Свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Колегія суддів, надавши оцінку доводам апеляційної скарги на додаткове рішення у сукупності з наявними у справі доказами, дійшов висновку про часткову обґрунтованість цих доводів з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи додано два описи наданих послуг правничої допомоги.
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 13.01.2026, доданому до позовної заяви, вартість послуги зі складання позовної заяви з додатками визначено у розмірі 10000 грн 00 коп., за складання відповіді на відзив - 3000 грн 00 коп.; за складання клопотання/заяви - 2000 грн 00 коп.
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 24.03.2026 адвокатом Хілько А.В. заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 25000 грн 00 коп.: за складання позовної заяви з додатками - 15000 грн 00 коп.; за складання відповіді на відзив - 7000 грн 00 коп.; за складання клопотання/заяви - 3000 грн 00 коп.
Стосовно витрат у розмірі 3000 грн 00 коп. за складання клопотання/заяви апеляційний господарський суд зазначає, що фактично цією послугою є складання клопотання про стягнення (розподіл) витрат на професійну правничу допомогу. Складання та подання заяви (клопотання) про розподіл судових витрат за своїм змістом є процесуальною дією, спрямованою на відшкодування вже понесених стороною витрат, а не наданням правничої допомоги, безпосередньо пов`язаної з розглядом спору по суті (представництвом інтересів клієнта чи збором доказів на обґрунтування позовних вимог). З огляду на викладене такі витрати не є необхідними у розумінні критерію реальності та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, у зв`язку з чим із заявленого розміру витрат підлягають виключенню 3000 грн 00 коп.
Стосовно витрат у розмірі 15000 грн 00 коп. за складання позовної заяви, то апеляційний господарський суд враховує, що у описі робіт від 13.01.2026 вартість послуги зі складання позовної заяви з додатками визначено у розмірі 10000 грн 00 коп., тоді як у детальному описі робіт від 24.03.2026 її вартість збільшено до 15000 грн 00 коп. Позивачем не наведено обґрунтування зміни вартості цієї послуги, при тому що позовна заява була складена та подана до суду ще 16.01.2026, а обсяг фактично виконаної адвокатом роботи зі складання позовної заяви не змінювався. За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає співмірною та розумною вартість послуги зі складання позовної заяви у розмірі 10000 грн 00 коп., а заявлене збільшення її вартості на 5000 грн 00 коп. - необґрунтованим.
Стосовно витрат у розмірі 7000 грн 00 коп. за складання відповіді на відзив апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що заявлена вартість є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, а тому підстав для її зменшення немає. Належних та допустимих доказів неспівмірності цієї частини витрат відповідачем не наведено.
З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов висновку, що реальним розміром витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, є 17000 грн 00 коп. (10000 грн 00 коп. за складання позовної заяви та 7000 грн 00 коп. за складання відповіді на відзив), а решта заявлених витрат у розмірі 8000 грн 00 коп. відшкодуванню не підлягає. Отже, апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - зміні у частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 наведеним вимогам відповідає. Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дослідив докази сторін у їх сукупності, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги на рішення не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для його скасування або зміни відсутні; апеляційна скарга на рішення підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 - без змін.
Стосовно додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026, то, з огляду на наведені вище висновки про недоведеність частини заявлених витрат на професійну правничу допомогу, воно ухвалене з неправильним застосуванням норм статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 та частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - зміні шляхом зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з 25000 грн 00 коп. до 17000 грн 00 коп.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони за наслідками вирішення справи.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, судові витрати зі сплати судового збору за подання цієї апеляційної скарги покладаються на скаржника та не підлягають розподілу.
За подання апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 судовий збір скаржником не сплачувався, оскільки відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про розподіл судових витрат окремий судовий збір справляється лише у визначених законом випадках, а тому питання його розподілу апеляційним господарським судом не вирішується.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 залишити без змін.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 задовольнити частково.
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 змінити, стягнувши з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 24584661) в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Доноват» (вул. Василя Стуса, буд. 8А, м. Запоріжжя, 69123, код ЄДРПОУ 42775590) 17000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складено 20.08.2026

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді А.О. Кошля 

Т.Ю. Демчина