ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | Справа №160/12486/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

11.05.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_4, оформленого випискою з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 23/в від 27.03.2026 року, яке затверджене 31.03.2026 року щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що чоловік (без реєстрації шлюбу) позивача приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
Під час проходження військової служби чоловік позивача загинув. Позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибелю чоловіка. Відповідач відмовив з підстав відсутності зв`язку смерті чоловіка для здійснення виплати одноразової допомоги, з чим позивач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Ухвалою від 25 травня 2026 року суд відкрив провадження у справі №160/12486/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслав до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не повідомив про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
26.03.2024 рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області справа № 190/221/24 встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер квітня 2023 року в період з лютого 2018 року по 14 квітня 2023 року.
У зв`язку зі збройною агресією Росії проти України, ОСОБА_2 було мобілізовано до Збройних Сил України, де він під час несення служби ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув в селі Іванівське, Бахмутському районі, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 23.04.2023 Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .
27.03.2026 Міністерством оборони України розглянуто подані документи та прийнято рішення, оформлене випискою з протоколу № 23/в від 27.03.2026, затверджену 31.03.2026, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , оскільки заявниця не віднесена до осіб, визначених статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чинний на дату смерті військовослужбовця.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо повернення без реалізації документів щодо виплати одноразової грошової винагороди після смерті військовослужбовця, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Статтею 17 Конституції Українивизначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною 2статті 19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Водночас основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( далі- Закон№2011-ХІІ), у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Пунктами 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної вище статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок, яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку № 975 аналогічно до положень пунктів 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається, зокрема, у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження військової служби. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть. Отже, при визначенні осіб, які мають право на отримання такої допомоги, застосуванню підлягає законодавство, чинне саме станом на 14.04.2023. 
За приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день загибелі військовослужбовця) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця.
При цьому Закон №2011-ХІІ не містить самостійного визначення поняття «член сім`ї», а тому для з`ясування змісту цього поняття підлягають застосуванню положення Сімейного кодексу України та офіційне тлумачення Конституційного Суду України.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення чи усиновлення, а й на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначив, що до членів сім`ї можуть належати не лише близькі родичі, а й інші особи, які постійно проживають разом, ведуть спільне господарство, мають спільний побут, взаємні права та обов`язки. При цьому обов`язковою умовою визнання осіб членами сім`ї є саме факт спільного проживання та ведення спільного господарства, а не державна реєстрація шлюбу.
Аналогічний підхід неодноразово висловлений Верховним Судом, який зазначав, що встановлення судом факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу свідчить про набуття ними статусу членів сім`ї у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України та може бути підставою для реалізації прав, передбачених спеціальним законодавством, у тому числі щодо отримання соціальних виплат.
Як встановлено судом, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2024 у справі №190/221/24 встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2018 року по 14 квітня 2023 року. Зазначене рішення набрало законної сили та не скасоване. 
Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються повторно при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, факт проживання позивача однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем є преюдиційною обставиною та не підлягав повторному дослідженню Міністерством оборони України під час вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суб`єкт владних повноважень не вправі ігнорувати судове рішення, яке набрало законної сили, або ставити під сумнів встановлені ним юридичні факти, оскільки такі обставини мають преюдиційне значення та є обов`язковими для всіх органів державної влади.
Отже, на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги позивач мала статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, а тому належала до кола осіб, визначених статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ.
За таких обставин висновок Комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що позивач не віднесена до осіб, визначених статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ, не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений без урахування обов`язкового для відповідача судового рішення, яким уже встановлено юридичний факт проживання позивача із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю.
Крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади. Відтак Міністерство оборони України не мало правових підстав фактично не враховувати встановлений судом юридичний факт, який безпосередньо впливав на визначення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд робить висновок про задоволення позову.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн, що підтверджується наявною у справі квитанцією.
З огляду на те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 969,00 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_4, оформленого випискою з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 23/в від 27.03.2026 року, яке затверджене 31.03.2026 року щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук