ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року | справа № 380/5632/26
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області до Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Департамент екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Державний навчальний заклад «Судововишняський професійний ліцей» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області (81000, Львівська область, м. Яворів, вул. Львівська, буд. 25; код ЄДРПОУ 02910031) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 98 ; код ЄДРПОУ: 38057086) з позовом до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (81340, Львівська область, Яворівський район, м. Судова Вишня, пл. І.Франка, буд. 14; код ЄДРПОУ 44075067 ) в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (ЄДРПОУ: 04056233, пл. І.Франка, 14, м. Судова Вишня, Яворівського району Львівської області 81340) щодо не проведення відповідно до вимог чинного законодавства робіт із винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості;
- зобов`язати Судововишнянську міську раду Яворівського району Львівської області (ЄДРПОУ: 04056233, пл. І.Франка, 14, м. Судова Вишня, Яворівського району Львівської області 81340) забезпечити, відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію проведення робіт із винесення меж парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості.
В обґрунтування позову зазначає, що Яворівською окружною прокуратурою Львівської області при виконанні повноважень, передбачених ст.131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення природоохоронного законодавства, що полягає у невжитті уповноваженим суб`єктом заходів для забезпечення охорони та збереження об`єкта природно-заповідного фонду на території Судововишнянської територіальної громади, зокрема не вжиття заходів до винесення меж в натурі парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк XIX ст.» загальною площею 6,0 га.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого – суддю Кухар Н.А. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою від 02 квітня 2026 у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.
Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.
Вище вказану ухвалу було надіслано відповідачу – до Судововишнянській міській раді Яворівського району Львівської області в його електронний кабінет 02.04.2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, враховуючи положення наведеної вище правової норми, суд дійшов висновку, що відповідач своєчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
У той же час, відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду про продовження строків на подання відзиву чи інших заяв по суті справи не направлено, а відтак, враховуючи положення ч. 6 ст.162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне. 
Рішенням Виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 495 від 09.10.1984 «Про мережу територій і об`єктів природно заповідного фонду області» (далі - Рішення № 495) створено ряд об`єктів природно-заповідного фонду. 
Згідно додатку до Рішення № 495, а саме переліку об`єктів природно заповідного фонду, що створюються на території області, на території Мостиського (на даний час Яворівського) району у м. Судова Вишня створено парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га.
У відповідності до п. 3 Рішення № 495 обласним управлінням, підприємствам, установам організаціям, у підпорядкуванні яких знаходиться територія та об`єкт природно-заповідного фонду, зобов`язано нанести границі території і об`єкту природно-заповідного фонду – Парку, на планово-картографічні матеріали, до 01.01.1985 – винести їх в натуру, встановити біля них охоронні знаки і інформаційні аншлаги.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вказану земельну ділянку 20.04.2016 зареєстроване інше речове право - право постійного користування землею, номер запису про інше речове право: 47701696; правокористувач: Державний навчальний заклад «Судововишнянський професійний ліцей» код ЄДРПОУ:25255652. Власність-комунальна; цільове призначення: 03.02 для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти; категорія земель: землі житлової та громадської забудови.
На заповідний об`єкт – парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» площею 6,0 га представлено охоронне зобов`язання від 31.01.2001, відповідно до якого Держуправління екології та природних ресурсів у Львівській області передало під охорону цей парк з метою збереження і охорони такого в ландшафтному стилі
Положеннями охоронного зобов`язання без № від 31.01.2001, землекористувач Судововишнянське ПТУ-82 в особі директора Лупиняка Степана Олександровича 02.02.2001 взяло під охорону вище названий заповідний об`єкт і зобов`язалось зберігати його і дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів згідно зі ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
07.11.2023 Департамент звернувся до Судововишнянської міської ради з листом, у якому просив вжити заходи щодо розробки землевпорядної документації щодо винесення в натуру меж територій та об`єктів природно-заповідного-фонду в межах громади в термін до 23.12.2023, зокрема з приводу вищезазначеного Парку. 
20.06.2024 Львівська обласна державна адміністрація скерувала територіальним громадам Львівщини лист про вжиття заходів щодо встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в термін до 10.07.2024. 
У відповідь Судововишнянська міська рада листом від 10.07.2024 №1036/03-14 проінформувала про те, що вищезазначений Парк знаходиться на земельній ділянці комунальної власності площею 145,3682 га, яка передана в постійне користування ДНЗ «Судововишнянський професійний ліцей».
16.07.2024 на адресу ДНЗ «Судововишнянський професійний ліцей» Департамент скерував лист №31-4842/0/2-24 про вжиття заходів щодо встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в термін до 25.07.2024.
У відповідь 31.07.2024 ДНЗ «Судововишнянський професійний ліцей» повідомив, що кошти на розробку землевпорядної документації з винесення в натуру меж парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» в кошторисі на 2024 рік не передбачені. 
ДНЗ «Судововишнянський професійний ліцей» у листі від 12.02.2026 №23 повідомив Судововишнянську міську раду, що ліцей не наділений повноваженнями щодо відокремлення земельних ділянок або винесення меж парку в натуру, а розроблення технічної документації та внесення відомостей до Державного земельного кадастру про винесення меж в натуру відноситься до компетенції територіальної громади, а не закладу освіти, як землекористувача. 
16.10.2024 Львівська обласна державна адміністрація скерувала територіальним громадам Львівщини лист про вжиття заходів щодо встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду та врахувати при формуванні бюджетів на 2025 рік передбачити кошти на розробку землевпорядної документації щодо встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду з внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. 
Листом від 04.08.2025 Судововишнянська міська рада проінформувала Львівську обласну державну адміністрацію про те, що межі Парку площею 6,00 га не винесені в натурі та дозвіл на розробку документації з винесення меж рішенням міської ради не надавався.
27.08.2025 Департамент скерував лист №31-5409/0/2-25 на адресу Судововишнянської міської ради про забезпечення збереження та охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, в якому наголошував про винесення меж Парку з внесення відомостей до Державного земельного кадастру. 
08.11.2025 Львівська обласна державна адміністрація скерувала територіальним громадам Львівщини лист з приводу виділення коштів на розробку землевпорядної документації з винесення меж територій та об`єктів природно заповідного фонду та врахувати при формуванні бюджетів на 2026 рік.
Листом Департамент екології та природних ресурсів Львівської ОДА від 02.03.2026 №913-26 повідомив, що межі парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» у м. Судова Вишня не винесені в натурі.
Вважаючи протиправною бездіяльність Судововишнянської міської ради щодо не проведення відповідно до вимог чинного законодавства робіт із винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості, керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області звернувся до суду із даним позовом.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року по справі №815/724/15, від 17 жовтня 2019 року по справі № 569/4123/16-а.
Відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 20-1 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів належить реалізація державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до п. 2 розд. ІІ Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 року № 230 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 р. за № 350/34633), державна екологічна інспекція відповідної області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону земель, надр, зокрема щодо додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні.
Згідно пп. 3, 5 п.4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 р. № 275 (далі – Положення №275), Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: 3) проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства, інформує дозвільні органи про надані приписи суб`єктам господарювання, що провадять діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); 5) обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин; визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища; тимчасової заборони (зупинення) або припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про оцінку впливу на довкілля.
Відповідно до п.7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 01.03.2023 №42 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію у Львівській області (нова редакція, ідентифікаційний код 38057086) (далі Положення №42).
Відповідно до п. 1. Положення №42, Державна екологічна інспекція у Львівській області є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується. Повноваження Інспекції поширюються на територію Львівської області.
Право Державної екологічної інспекції у Львівській області на звернення до суду передбачено пунктом 6 Розділу ІІ Положення №42.
Таким чином, Держекоінспекція є самостійним органом державної влади, що може здійснювати захист інтересів держави, зокрема, через утворений територіальний орган - Державну екологічну інспекцію у Львівській області.
Підставою звернення до суду керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області є прохання Інспекції у своєму листі від 12.02.2026 в порядку представницьких повноважень, передбачених ст. 1311 Конституції України, ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», подати відповідний позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області. 
Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади оцінена прокурором як неналежне виконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.
По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», до природно-заповідного фонду України належать, зокрема заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. 
Частиною 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно - заповідного фонду. 
Статтею 37 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях. 
Оголошення парків-пам`яток садово-паркового мистецтва провадиться з вилученням у встановленому порядку або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. 
Статтею 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що на території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню. 
На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав`яних газонів. 
Утримання та реконструкція парків-пам`яток садово-паркового мистецтва провадиться за проектами, що розробляються спеціалізованими науковими та проектними установами і затверджуються органами, у підпорядкуванні яких перебувають ці парки, за погодженням з: 
центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища щодо парків-пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення; 
обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо парків-пам`яток садово паркового мистецтва місцевого значення. 
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. 
Крім цього, згідно із ч.1 ст. 39 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони.
Частинами третьою та п`ятою статті 53 Закону №2456-XII передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Відповідно до частин другої та третьої статті 60 Закону №2456-XII охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.
Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природо-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.
Частиною четвертою статті 7 Закону №2456-XII визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України “Про землеустрій” від 22 травня 2003 року № 858-IV (далі Закон № 858-IV), землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
Згідно з пунктом “в” частини першої статті 2 Закону № 858-IV землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Відповідно до пункту “в” частини другої статті 25 Закону № 858-IV одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Частинами першою - четвертою статті 47 Закону № 858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Згідно із частинами дев`ятою та десятою вказаної статті рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Пунктом 24 розділу Х “Перехідні положення” ЗК України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом, тобто з 01 липня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема: в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.
Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України “Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності”.
Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті “е” цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2025 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України “Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності”). У разі якщо до 1 січня 2025 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.
До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
При цьому, як визначено частиною першою статті 26 Закону України “Про землеустрій”, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Відповідно до статті 19 Закону України “Про землеустрій” до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
За змістом підпунктів 34, 37 частини першої статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21 травня 1997 року 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами “сезону тиші” з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 8 Закону України “Про добровільне об`єднання територіальних громад” об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
З дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом.
Згідно з пунктами 4, 9 частини 6-1 розділу V “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень: сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту; юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.
З матеріалів справи суд встановив, що Департамент екології та природних ресурсів Львівської ОДА листом від 02.03.2026 повідомив прокуратуру, що межі парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» у м. Судова Вишня не винесені в натурі. 
Суд зауважує, що нормами чинного законодавства на Судововишнянську міську раду Яворівського району Львівської області, як орган місцевого самоврядування, покладено обов`язок із забезпечення проведення робіт із винесення меж «Парку ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Таким чином, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж «Парку ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості.
Як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання відповідача забезпечити, відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію проведення робіт із винесення меж парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд робить висновок про необхідність задовольнити позовні вимоги повністю.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають. 
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
Позов керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області (81000, Львівська область, м. Яворів, вул. Львівська, буд. 25; код ЄДРПОУ 02910031) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 98 ; код ЄДРПОУ: 38057086) до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (81340, Львівська область, Яворівський район, м. Судова Вишня, пл. І.Франка, буд. 14; код ЄДРПОУ 44075067) і за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Департамент екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Державний навчальний заклад «Судововишняський професійний ліцей» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області щодо не проведення відповідно до вимог чинного законодавства робіт із винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості.
Зобов`язати Судововишнянську міську раду Яворівського району Львівської області забезпечити, відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію проведення робіт із винесення меж парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ХІХ ст.» загальною площею 6,0 га та закріплення їх в натурі на місцевості.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Кухар Наталія Андріївна