ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/4099/25(916/1075/26) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛК-Захід" 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 (колегія суддів у складі: Богатир К.В. - головуючий, суддя Поліщук Л.В., суддя Таран С.В.) 

у справі № 916/4099/25 (916/1075/26)
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Девелопментс ЮА", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка - Одеса"
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Товарна біржа "Центральний товарний контрагент" 
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛК-Захід" 
про визнання правочину недійсним з підстав наявності ознак фраудаторності 

у межах справи № 916/4099/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Товарна біржа "Центральний товарний контрагент" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Девелопментс ЮА" 
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст позовних вимог
1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Девелопментс ЮА" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника. 
2. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 визнано вимоги кредиторів до Боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Товарна біржа "Центральний товарний контрагент" у сумі 66334937 грн, 24224 грн судового збору, 72000 грн авансованої винагороди арбітражному керуючому; Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" у сумі 50170683,81 грн і 4844,8 грн судового збору. 
3. Постановою Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 
4. У межах зазначеної справи 24.03.2026 ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Боржника та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка - Одеса" (далі - Відповідач) про: 
- визнання недійсними актів приймання-передачі нерухомого майна серія та номер 7195, 7196, 7197, 7198 від 09.11.2023 щодо передачі Відповідачу комплексу нерухомого майна інв. №№ 34, 22, 13, 29, 30, 12, 52, 27, 26, 41, 14, 11, 10, 10, 8, 9, 6, 2, 7, 32, інв. №31 літ. Е-2, літ. Р, літ. Д, інв. №33 літ. З, інв. №82 літ. О, літ. Р`, літ. Г-2, літ. Л, літ. Ж, інв. №51 літ. Б-2, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1960657123101) та земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:07:036:0077, площею 7,4071 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1960927023101), що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Поради Олексія 52 (колишня вул. Димитрова, далі - Майно); 
- витребування Майна у Відповідача на користь Боржника.
5. Позов мотивовано наявністю передбаченої частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства підстави для визнання недійсними спірних правочинів щодо передачі Майна Боржником до статутного капіталу Відповідача, адже після їх вчинення Боржник вийшов зі складу учасників Відповідача, не отримавши відповідної компенсації, а отже, Боржник здійснив безоплатне відчуження єдиного нерухомого майна без економічного обґрунтування та втратив єдині ліквідні активи. 
Стислий зміст заяви
6. 01.04.2026 Позивач подав заяву про забезпечення позову (далі - Заява), в якій просив:
- накласти арешт на Майно;
- оголосити заборону Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЛК-Захід" та будь-яким іншим особам та державним реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та/або обтяження та/або передачу в оренду / суборенду, у тому числі вчинення / скасування / зміни будь-яких реєстраційних дій / записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо Майна;
- заходів зустрічного забезпечення не застосовувати.
7. Заяву мотивовано існуванням обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі. Позивач послався на обставини передання Майна Відповідачем в іпотеку ТОВ "ДЛК-Захід" у забезпечення виконання зобов`язань Відповідача, а також ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25 про стягнення відповідної заборгованості з Відповідача на користь ТОВ "ДЛК-Захід" шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
8. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 19.10.2023 після отримання нерухомого майна від ТОВ "Ю-ГАЗ", статутний капітал Боржника становив 276257261 грн.
9. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №464602935, №464604805 від 17.02.2026 Боржник 09.11.2023 передав до статутного капіталу Відповідача Майно. 
10. За відомостями з інформаційної системи You Control станом на 13.11.2023, тобто до передачі Майна, статутний капітал Відповідача становив 50000,00 грн.
11. 14.11.2023 після прийняття від Боржника Майна статутний капітал Відповідача збільшився до 125603240,00 грн.
12. Згідно з відомостями інформаційної системи You Control 16.11.2023 Боржник вийшов зі складу учасників Відповідача. При цьому розмір статутного капіталу Відповідача не змінився та становив 125603240,00 грн.
13. 07.08.2025 Відповідач для забезпечення виконання своїх зобов`язань передав Майно в іпотеку ТОВ "ДЛК-Захід" на підставі договору іпотеки серія та номер: 1695, виданий 07.08.2025, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О.
14. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25 присуджено до стягнення з ТОВ "Ніка - Одеса" (Відповідач) на користь ТОВ "ДЛК-Захід" заборгованість за договором позики від 07.08.2025 та додатковим договором від 27.10.2025 у розмірі 15000000,00 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема Майно. 
15. Вказане рішення набрало законної сили 10.03.2026, Господарський суд Запорізької області видав на його примусове виконання відповідні накази.
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
16. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2026 у задоволенні Заяви відмовлено. 
17. Ухвалу мотивовано тим, що внаслідок задоволення Заяви фактично буде заблоковано виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25; твердження про те, що ТОВ "ДЛК-Захід" вживатиме заходів щодо відчуження Майна є припущеннями заявника; вжиття відповідних заходів забезпечення позову може порушувати право особи на мирне володіння майном; накладення арешту на Майно не може в подальшому забезпечити фактичне виконання судового рішення в цій справі, адже іпотекодержатель у будь-якому випадку матиме переважне право на звернення стягнення на Майно на підставі вказаного рішення суду; заходи забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам.
18. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 ухвалу господарського суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення Заяви, вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на Майно, заборонено ТОВ "ДЛК-Захід" та будь-яким іншим особам та державним реєстраторам вчиняти щодо Майна відповідні дії. 
19. Постанову мотивовано тим, що кінцевою метою позову в цій справі є захист права кредиторів на отримання від Боржника заборгованості за рахунок належного йому нерухомого майна шляхом повернення у власність Боржника Майна, і вжиття відповідних заходів забезпечення позову забезпечить можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні в разі задоволення позову. Натомість невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення прав та інтересів Позивача, для захисту яких він звернувся до господарського суду. При цьому апеляційний господарський суд дійшов висновку про ефективність, адекватність і співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дотримання балансу інтересів учасників справи, а також про відсутність порушення права особи на мирне володіння майном, оскільки накладення арешту на Майно не позбавляє Відповідача права власності на нього та не встановлює заборону на використання його. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
20. ТОВ "ДЛК-Захід" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні Заяви, а ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без змін. 
21. Касаційну скаргу мотивовано тим, що господарський суд апеляційної інстанції у контексті припису частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами не дослідив межі предмета позову та співвіднесення їх із заявленими заходами забезпечення та негативними наслідками у цьому взаємозв`язку. 
22. При цьому скаржник зауважує, що договір іпотеки, предметом якого є Майно, не входить до предмету позовних вимог і Позивачем не оскаржується, спір між Позивачем і скаржником відсутній, однак забезпечення позову порушує права та інтереси скаржника як іпотекодержателя, перешкоджає у здійсненні ним господарської діяльності, адже він очікує отримати повернення позичених Відповідачеві коштів за рахунок іпотеки, зокрема, на підставі рішення господарського суду у справі №904/6347/25.
23. Крім того, скаржник наголошує, що Позивач не є особою з володіння якої вибуло Майно та не може заявляти вимогу про його витребування на підставі статті 388 Цивільного кодексу України; саме ліквідатор Боржника уповноважений вчиняти дії щодо повернення майна до ліквідаційної маси. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
24. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення. 
25. Відзив мотивовано тим, що наявність рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25 та позову в цій справі надає підстави вважати, що ТОВ "ДЛК-Захід" вживатиме заходів щодо відчуження Майна, у зв`язку з чим позивач буде змушений ініціювати нові судові процеси, спрямовані на поновлення його прав. Тобто існує обґрунтована ймовірність можливого ускладення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а отже, й об`єктивні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на Майно та заборони вчиняти дії, спрямовані на його відчуження тощо. 
26. При цьому Позивач стверджує, що 02.06.2026 за ТОВ "ДЛК-Захід" зареєстровано право власності на Майно у зв`язку з передачею його іпотекодержателю на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25.
Позиція Верховного Суду
27. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
28. Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду Заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Відповідача та заборони вчинення дій, спрямованих на його відчуження, обтяження, передачу в оренду тощо. 
29. Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
30. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
31. Тобто метою заходу забезпечення є підтримання наявного стану (status quo), поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").
32. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).
33. Заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".
34. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
35. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.
36. Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
37. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. 
38. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
39. Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4).
40. За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу, за загальним правилом, власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном та не позбавляється їх. Водночас конкретний обсяг обмежень визначається змістом відповідного судового рішення. 
41. Отже, наведений захід забезпечення може застосовуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності або іншого речового права на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. 
42. Предметом спору в цій справі є визнання недійсними актів приймання-передачі Майна та витребування Майна у Відповідача на користь Боржника. Водночас у Заяві Позивач просив вжити заходи забезпечення зазначеного позову шляхом накладення арешту на Майно та заборони вчиняти дії, спрямовані на його відчуження, обтяження, передачу в оренду тощо.
43. Тобто запропоновані Позивачем заходи забезпечення позову спрямовані передусім на збереження фактичного і юридичного стану Майна до вирішення спору в цій справі, зокрема, щодо його витребування на користь Боржника. З огляду на таке місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні Заяви, помилково зазначив про відсутність зв`язку між предметом спору та заявленими заходами забезпечення. 
44. Верховний Суд не бере до уваги аргументи скаржника щодо відсутності у Позивача як кредитора права заявляти позовну вимогу про витребування Майна на користь Боржника, а також доводи Позивача щодо фраудаторності спірного правочину, адже вони стосуються вирішення спору в цій справі по суті заявлених позовних вимог, що наразі не здійснюється, а отже, виходять за межі кола питань, які підлягають з`ясуванню під час розгляду заяви про застосування заходів забезпечення позову. 
45. Щодо висновку місцевого господарського суду про те, що твердження заявника про можливе вжиття ТОВ "ДЛК-Захід" заходів щодо відчуження Майна є лише його припущенням, тоді як матеріали справи не містять відомостей щодо виконання рішення господарського суду у справі №904/6347/25, необхідно звернути увагу на те, що наявність у Відповідача та/або ТОВ "ДЛК-Захід" (у разі виконання рішення господарського суду в зазначеній справі) правомочностей власника Майна вказує на можливість у будь-який момент (в тому числі під час розгляду судом цієї справи, але до прийняття остаточного рішення) розпорядитися Майном на користь третіх осіб, що може призвести до неможливості його витребування у межах цього провадження (у разі задоволення позову). 
46. За наведених умов вимога щодо обов`язкового надання позивачем доказів на підтвердження намірів Відповідача та/або ТОВ "ДЛК-Захід" про відчуження Майна, враховуючи наявність у відповідної особи права розпорядитися ним у будь-який момент, свідчила б про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, а також у постанові Верховного Суду від 12.01.2026 у справі №902/207/25(902/1101/25)).
47. Отже, стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації тощо).
48. Щодо спроможності запропонованого Позивачем арешту Майна забезпечити фактичне виконання судового рішення в цій справі в разі задоволення позову господарський суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що відповідне забезпечення позову спрямовано на те, щоб Майно не було передано у власність третіх осіб, адже ці обставини перешкоджатимуть його витребуванню у Відповідача до ліквідаційної маси Боржника в межах цього судового провадження без нових звернень до суду. 
49. Також апеляційний господарський суд у контексті заборони будь-яким особам і державним реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та/або обтяження Майна, а також відповідні реєстраційні дії, слушно зазначив, що заборона реєстраційних дій кореспондується з положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо підстав зупинення реєстраційних дій. 
50. Однак господарський суд апеляційної інстанції не навів мотивів, які б підтверджували необхідність заборони на передання Майна в оренду / суборенду, заборони вчинення, скасування або зміни будь-яких реєстраційних дій і записів із одночасним застосуванням арешту Майна, з урахуванням необхідності забезпечення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами в силу приписів частини 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України. 
51. Крім того, апеляційний господарський суд залишив поза увагою те, що накладення арешту на Майно та заборона вчиняти щодо нього реєстраційні дії унеможливлюють звернення стягнення на нього на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25 при тому, що відповідний іпотечний договір не є предметом спору в цій справі. Тобто вжиття запропонованих Позивачем заходів забезпечення позову мало б наслідком створення перешкод у виконанні зазначеного рішення господарського суду в іншій судовій справі, яке набрало законної сили, що не відповідало би меті інституту забезпечення позову та принципу обов`язковості судового рішення. 
52. У силу статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
53. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не може забезпечувати належну довіру до судової влади з урахуванням того, що виконання судового рішення є стадією реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
54. З огляду на таке недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Подібний за змістом висновок викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №907/416/21, правовідносини в якій є подібними до цієї справи.
55. Зважаючи на викладене, застосування запропонованих Позивачем заходів забезпечення, які б призвели до зупинення виконання рішення господарського суду у справі №904/6347/25, не відповідало би вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, порушило б принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. 
56. Отже, господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні Заяви з наведеної підстави. Натомість апеляційний господарський суд не врахував наведеного та помилково скасував правильну по суті ухвалу місцевого господарського суду всупереч вимогам статей 136, 137, 326 Господарського процесуального кодексу України та висновкам Верховного Суду щодо їх правильного застосування. 
57. Позивач у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що 02.06.2026 за ТОВ "ДЛК-Захід" зареєстровано право власності на Майно у зв`язку з передачею його іпотекодержателю на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25. За змістом оскаржуваної постанови, ТОВ "ДЛК-Захід" наводило аналогічні твердження у поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу Позивача, залишених без розгляду апеляційним господарським судом на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України. 
58. Тобто доводи про реєстрацію 02.06.2026 права власності на Майно за ТОВ "ДЛК-Захід" ґрунтуються на обставинах і доказах, які не були прийняті та оцінені господарським судом апеляційної інстанції. А з огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи суд касаційної інстанції не має права встановлювати такі обставини, зокрема, перевіряти надані на їх підтвердження докази. 
59. Водночас Верховний Суд зазначає, що посилання Позивача на обставини виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2026 у справі №904/6347/25 після постановлення оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, навіть у разі встановлення таких обставин апеляційним господарським судом, не мало б наслідком спростування висновку, на якому ґрунтується оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції, адже на час її ухвалення запропоновані Позивачем заходи перешкоджали виконанню зазначеного рішення в іншій справі. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
60. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу ТОВ "ДЛК-Захід" належить задовольнити.
61. Постанову апеляційного господарського суду слід скасувати із залишенням у силі ухвали господарського суду першої інстанції з мотивів, викладених у цій постанові.
Розподіл судових витрат
62. Відповідно до підпункту 7 пункту 2^1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду у справі про банкрутство становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням частини 3 статті 4 зазначеного Закону та подання касаційної скарги в електронній формі до вказаної ставки застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8. 
63. З огляду на викладене понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Позивача в сумі 2662,40 грн (3328 грн * 0,8), що підлягала сплаті при поданні касаційної скарги відповідно до положень Закону України "Про судовий збір". 
64. Сума судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила, поданим відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛК-Захід" задовольнити. 
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 у справі №916/4099/25 (916/1075/26) скасувати. 
3. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2026 у справі №916/4099/25 (916/1075/26) залишити в силі з мотивів, викладених у цій постанові. 
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, ЄДРПОУ 23697280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛК-Захід" (49021, м. Дніпро, вул. Тернова, 3Б, ЄДРПОУ 44699406) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок. Видачу наказу доручити Господарському суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков