ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2627/24 
Провадження №2/477/1272/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року   Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Козаченка Р.В., 
із секретарем судового засідання – Клюсевич-Шараповою Н.М.,
за участю: позивачки – ОСОБА_1 (не з`явилася), 
її представника – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – Капітоненка А.Ю.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Агро» про розірвання договору оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості з орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила розірвати договір оренди від 08 жовтня 2018 року земельних ділянок: кадастровий номер 4823355700:11:000:0462 площею 3,13 га, кадастровий номер 4823355700:11:000:0461 площею 3,11 га, кадастровий номер 4823355700:01:000:0038 площею 3,14 га та кадастровий номер 4823355700:11:000:0460 площею 3,10 га, розташовані в межах Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, укладений між нею та ТОВ «Таврія-Агро». 
А також просила стягнути з відповідача на її користь орендну плату за 2022-2023 роки в сумі 62012 грн 62 коп. 
В обґрунтування позову вказала, що є власницею вказаних земельних ділянок і 08 жовтня 2018 року строком на 10 років між нею та відповідачем в особі ОСОБА_3 був укладений договір оренди вказаних ділянок.
Відповідно до п. 9 договору орендна плата повинна вноситися до 31 грудня поточного року в розмірі 31006 грн 31 коп. Проте орендарем систематично порушуються зобов`язання зі вчасної оплати орендної плати, зокрема за 2022 та 2023 роки вона не отримала орендну плату в загальній сумі 62012 грн 62 коп.
Посилаючись на положення ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п. д) ч. 1 ст. 1 ст. 141 ЗК України, вважаючи, що відповідач систематично порушує умови договору оренди землі, просила її позов задовольнити. 
Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 18 листопада 2024 року був поданий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що невиплата орендної плати в 2022-2023 роках склалася в результаті обставин, які не залежали від ТОВ «Таврія-Агро» а саме: обставин непереборної сили, які полягали в тому, що внаслідок збройної агресії російської федерації та повномасштабного вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України підприємство було позбавлено можливості здійснювати господарську діяльність на своїх землях внаслідок їх забруднення вибухонебезпечними предметами. Тому в період 2022-2023 років підприємство не здійснювало господарську діяльність на ділянках, які орендувало. 
Представник позивачки подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти аргументів представника відповідача, вказуючи, що доказів на підтвердження непереборної сили, яка б не дозволяла користуватися землями за призначенням, не було надано, до того ж власницю не було повідомлено про такі можливі обставини. 
Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року підготовче провадження в справі було завершено і справа призначена до розгляду по суті.
На розгляді справи представник позивачки, хоча й погодився, що відповідачем було виплачено частково заборгованість із оренди землі, але це було здійснено не вчасно, тому наполягав на розірванні договору оренди через систематичну несплату орендної плати.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що орендарем сплачено позивачці всю орендну плату, але документи на підтвердження платежів не були вчасно надані суду через безлад в бухгалтерських документах, викликаних вторгненням збройних формувань російської федерації 24 лютого 2022 року і веденням бойових дії в межах розташування орендованих ділянок та підприємства, що потягло погане ведення бухгалтерії та пошкодження адміністративної будівлі підприємства. Крім того звернув увагу на те, вчасна виплата орендної плати була викликана непередбачуваними обставинами (форс-мажором), які полягали у тому, що в межах розташування орендованих ділянок проводилися бойові дії і відбулося засмічення ділянок бойовими припасами, що унеможливило їх нормальний обробіток. 
Суд, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
08 жовтня 2018 року між позивачко та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-Агро» був укладений договір оренди земельних ділянок позивачки: кадастровий номер 4823355700:11:000:0462 площею 3,13 га, кадастровий номер 4823355700:11:000:0461 площею 3,11 га, кадастровий номер 4823355700:01:000:0038 площею 3,14 га та кадастровий номер 4823355700:11:000:0460 площею 3,10 га, які розташовані в межах Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, строком на 10 років.
Згідно акту приймання-передачі від 08 жовтня 2018 року орендар ТОВ «Таврія-Агро», прийняло, а орендодавець ОСОБА_1 передала в користування земельні ділянки строком 10 років.
Згідно з п. 8 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 31006 грн 21 коп, а з урахуванням податків - 18% податку з доходів фізичних осіб та 1,5% військового збору - 6046 грн 21 коп до сплати підлягає 24960 грн 00 коп.
Згідно з п. 9 договору оренди землі від 08 жовтня 2018 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі до 31 грудня поточного року.
Частиною першою статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Згідно вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Під час розгляду справи представником відповідача був наданий видатковий касовий ордер від 08 березня 2024 року про виплату позивачці 37440 грн, а також платіжна інструкція № 39 від 23 грудня 2024 року про перерахування їй 37442,94 коп.
Хоча ці докази були подані під час розгляду справи, але суд постановою, ухваленою на місці без виходу до нарадчої кімнати поновив строк на їх подання, оскільки вони мають важливе значення для вірного вирішення заявленого позову, а причини, які заважали їх подати, були поважними: через ведення бойових дій було пошкоджено адміністративну будівлю підприємства та його документацію, тому знадобився час для приведення її в порядок. 
З врахування положень п. 8 договору оренди орендна сплата за період 2022- 2023 років повинна була складати, за відрахуванням податку та військового збору, загалом - 49920 грн (24960 грн + 24960 грн).
Так як відповідачем було представлено документи про сплату їй в 2024 році 74882 грн 94 коп, тому заборгованості з орендної плати за цей період немає. 
Оскільки представник позивачки наполягав на розірвання договору оренди, так як орендна плата була сплачена невчасно, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувач зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.
Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі — ЗК України), Цивільним кодексом України, Законом України “Про оренду землі” (далі - Закон), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них та договором оренди (суборенди) земельної ділянки.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ст.ст. 6, 14 Закону).
Згідно ст. 13 Закону за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 25 Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Як визначено ст.ст. 526, 529 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; кредитор зобов`язаний прийняти виконання зобов`язання, яке виконано належним чином, також і відмовитися від його прийняття, якщо зобов`язання виконується частинами. 
За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Аналогічна норма закріплена і в ст. 31 Закону.
За змістом ст. 32 Закону та умов договору оренди, договір оренди землі на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону та умовами договору, зокрема, й щодо несплати орендної плати, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно зі ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата орендної плати.
Згідно п. 35 договорів оренди за їх невиконання або неналежне виконання сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов цих договорів.
Разом із тим частиною шостою статті 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».
При цьому, з огляду на викладені вимоги закону форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.
За загальновідомим фактом 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія збройних формувань російської федерації проти України і їх повномасштабне вторгнення на територію України, що потягло часткову окупацію Херсонської Запорізької, Миколаївської та інших областей, а також ведення бойових дій, зокрема й у межах території Миколаївського району Миколаївської області, ракетно-артилерійські обстріли населених пунктів.
При цьому, Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року було затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року “Про введення воєнного стану в Україні”, яким в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України і триває до нині.
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання військові зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. 
В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № було 64 від 24.02.2022 воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). 
Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. 
Положеннями статті 617 Цивільного кодексу України, передбачено, що підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначає випадок або непереборну силу. 
При цьому рішенням Миколаївської обласної ради № 9 від 07.10.2022 року визнано обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення. Включено до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили юридичних осіб незалежно від організаційно - правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31.12.2022 року зареєстровано в межах Миколаївської області.
ТОВ «Таврія-Агро» зареєстровано та фактично знаходиться в смт Первомайське Миколаївського району Миколаївської області і відповідно до копії витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, його майно зазнало ушкоджень.
Також, розпорядженнями Первомайської селищної військової адміністрації Миколаївського району Миколаївської області від 14 серпня 2023 року № 245-р, № 442-Р від 19 квітня 2024 року, № 443-р від 19 квітня 2024 року № 741-р від 12 грудня 2023 року були визначені непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами ряд земельних ділянок, зокрема земельні ділянки позивачки.
Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем доведено поважність невчасної несплати орендної плати через обставини непереборної сили, які стали наслідком військової агресії російської федерації проти України, і тому відсутні підстави для задоволення позову в частині розірвання договору оренди.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Агро» про розірвання укладеного між ними договору № 15 оренди земельних ділянок від 08 жовтня 2018 року та стягнення заборгованості з орендної плати за період 2022-2023 років - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення було складено на 10 квітня 2026 року.
Суддя        Р.В. Козаченко