УХВАЛА

08 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 200/4344/25
адміністративне провадження № К/990/31769/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
розглянувши матеріали касаційної Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року
у справі № 200/4344/25
за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"
до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
07 липня 2026 року на адресу Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 200/4344/25 предметом спору в якій є:
- визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування пені з податку на додану вартість у загальній сумі 35 045 997,04 гривень у період дії Рішення від 29 листопада 2022 року №4052/6/32-00-04-04-01-02, яким підтверджується неможливість своєчасного виконання ПАТ «Донбасенерго» свого податкового обов`язку під час дії воєнного стану у відповідності до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України;
- зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків внести зміни до інтегрованої картки з податку на додану вартість ПАТ «Донбасенерго» шляхом виключення нарахувань пені з податку на додану вартість у загальній сумі 35 045 997,04 гривень у період дії Рішення від 29 листопада 2022 року №4052/6/32-00-04-04-01-02, яким підтверджується неможливість своєчасного виконання ПАТ «Донбасенерго» свого податкового обов`язку під час дії воєнного стану у відповідності до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року позов задоволено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 200/4344/25 змінено. Доповнено резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 200/4344/25 абзацом «Поновити Публічному акціонерному товариству "Донбасенерго" строк на звернення до суду з позовом» У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 200/4344/25 залишено без змін.
При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на касаційне оскарження.
Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Стаття 330 Кодексу адміністративного судочинства України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник як підставу касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вказує на необхідність формування висновку Верховного Суду з питань: 
-чи поширюється дія підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України на випадки нарахування пені відповідно до статті 129 Податкового кодексу України після узгодження податкових зобов`язань;
- чи виключає прийняття рішення про неможливість своєчасного виконання
податкового обов`язку застосування положень статей 87 та 129 Податкового кодексу
України;
- чи звільняє таке рішення платника податків від пені незалежно від характеру податкових зобов`язань та порядку їх погашення.

Тобто, по суті перед судом скаржник ставить питання, чи має право податкова нараховувати пеню за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань (зокрема після перевірки) під час воєнного стану, якщо ще немає рішення про неможливість виконання податкового обов`язку за підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
У даній справі (№ 200/4344/25) скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України у системному взаємозв`язку з іншими нормами Податкового кодексу України.
Разом з тим Верховний Суд уже сформував правову позицію щодо необхідності системного застосування норм Податкового кодексу України, зокрема у взаємозв`язку з положеннями підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Так, у постанові від 23 грудня 2025 року у справі № 440/16587/23 Верховний Суд чітко зазначив, що звільнення від пені можливе лише за наявності рішення контролюючого органу про неможливість своєчасного виконання платником податкового обов`язку під час дії воєнного стану; сам факт запровадження воєнного стану або загальне посилання на нього не є достатнім; норми підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України та статті 129 ПК України застосовуються у системному взаємозв`язку.
Отже, Верховний Суд у цій постанові фактично підтвердив, що відсутність рішення контролюючого органу про неможливість виконання податкового обов`язку виключає підстави для звільнення від відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне виконання податкових зобов`язань навіть у період дії воєнного стану.
У постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 200/858/25 Верховний Суд дійшов висновку, що норми підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положеннями пункту 2 розділу III Порядку № 225, і у разі прийняття контролюючим органом рішення про неможливість своєчасного виконання платником податкового обов`язку такий платник звільняється від відповідальності за його невиконання або несвоєчасне виконання, у тому числі щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань. При цьому доводи контролюючого органу про обмежене застосування цієї норми виключно до податкових зобов`язань, що виникли після 24 лютого 2022 року, визнано необґрунтованими.
Таким чином, у зазначеній постанові Верховний Суд фактично спростував підхід про обмежене застосування підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України лише до «нових» податкових обов`язків, що виникли після введення воєнного стану. Визначальним для застосування цієї норми є не момент виникнення податкового зобов`язання, а період та умови його виконання. За наявності рішення контролюючого органу про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку звільнення від відповідальності може поширюватися і на зобов`язання, що виникли до 24 лютого 2022 року, якщо їх виконання здійснювалося в умовах, передбачених підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Суд апеляційної інстанції у постанові від 21 травня 2026 року у справі № 200/4344/25 застосував саме цей підхід Верховного Суду, що виключає наявність підстави для касаційного оскарження, на яку посилається скаржник.
Таким чином, у касаційній скарзі не викладено підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки питання, яке скаржник вважає таким, що потребує формування нового висновку, вже вирішено Верховним Судом у подібних правовідносинах.
В цілому доводи заявника зводяться до цитування норм права, що регулюють спірні правовідносини і опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, із загальним посиланням, що судом апеляційної інстанції рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до Кодексу адміністративного судочинства України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 200/4344/25 за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Р.Ф. Ханова