№ 207/606/26 
№ 2/207/1430/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 року м. Кам`янське
Південний районний суд міста Кам`янського в складі:
головуючого судді Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Ткаченко К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Південного районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 101051,37 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 29373,60 грн., суми заборгованості по відсотках у розмірі 24590,13 грн., комісії за обслуговування кредиту у розмірі 9520,00 грн. та 37567,64 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 3328,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку відповідача зобов`язань з своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредиту за кредитними договорами: № 8734707 від 04.02.2025 року; № 102422030 від 16.02.2025 року; № 73121257 від 18.02.2025 року; № 2770276 від 08.03.2025 року; № 2154456 від 11.03.2025 року та № 27863-03/2025 від 13.03.2025 року.
Ухвалою Південного районного суду м.Кам`янського від 18.03.2026 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач та його представник в судові засідання не з`являлися, однак надали відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, мотивуючи свої заперечення наступним.
ОСОБА_1 не підписував кредитні договори, за якими позивач просить стягнути заборгованість, на визначених позивачем умовах. Означений факт, підтверджується тим, що позивач не надав до суду примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису). Факт передання грошей на визначених позивачем умовах, розпорядження грошовими коштами, розмір заборгованості та момент її виникнення позивачем не підтверджено. Позивач не зазначає про оплату кожного з цих договорів факторингу позивачем, що саме право вимоги відповідача куплено позивачем. Більш того, у реєстр боржників зазначений у всіх договорах факторингу лише один відповідач. При цьому, сума оплати за договором факторингу значно перевищує, суму кредиту. Крім того, послався на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та те, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також зауважив, що є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Кредитодавця з урахуванням особливостей визначених індивідуальною частиною. Відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Окрім цього зазначаємо, Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто Відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов кожного укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Також зауважив, що відповідачем в кредитних договорах було вказано наступні реквізити платіжної картки, а саме: НОМЕР_1 . Позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів перерахованих ОСОБА_1 за кредитними договорами на його банківську картку номер : НОМЕР_1 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, адже згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта - є банківською таємницею. А тому, Відповідач, як тримач карткового рахунку на який було перераховано кредитні кошти може, власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведених договорах. Відповідачем умови Кредитного договору не виконувались, відповідно нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору є правомірним і Відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов Кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. З метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» разом з поданою позовною заявою надано витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу, що відображають інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив наступне.
04.02.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №8734707, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 10000,00 грн., строком кредитування 360 днів, стандартною процентною ставкою у розмірі 1,00% в день, зниженою процентною ставкою у розмірі 0,01% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою складає 46000,00 грн., а за зниженою - 44515,00 грн. Реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою – 2899,03%, а за зниженою – 1933,14%.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання з надання відповідачеві кредиту у сумі 10000,00 грн. виконав в повному обсязі, що підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім», згідно якого, ТОВ «Авентус Україна» через надавача платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: «04.02.2025 року 16:10 на суму 10000,00 грн., НОМЕР_1 , № транзакції - 1553111709».
16.02.2025 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 102422030, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 5000,00 грн., строком кредитування 360 днів, процентною ставкою у розмірі 3,65%, реальною річною процентною ставкою 1772,24% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 20571,70, комісією за обслуговування кредиту у сумі 7700,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання з надання відповідачеві кредиту у сумі 5000,00 грн. виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням 100411716 від 16.02.2025 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» через надавача платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім» успішно перерахувало кошти у сумі 5000,00 грн. ОСОБА_1 на платіжну картку: НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору № 102422030.
18.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 73121257, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 2500,00 грн., строком кредитування 30 днів, до 19.03.2025р., з процентною ставкою 1,00% на день, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 2617,16%, пенею у розмірі 4,00 % в день та загальною вартістю позики у розмірі 3250,00 грн.
18.02.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку було прийнято до виконання платіжну інструкцію ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року та перераховано ОСОБА_2  кошти у сумі 2500,00 грн. на карту НОМЕР_1 , номер платежу 4e648587-5d70-4b5a-87bc-05f54e9d6d86.
08.03.2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2770276, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 6000,00 грн., строком кредитування 360 днів, до 03.03.2026 року, процентною ставкою у розмірі 0,0010%, реальною річною процентною ставкою 1205,23% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 24498,00 грн., комісією за обслуговування кредиту у сумі 18480,00 грн., яка нараховується за ставкою 14,00% від суми кредиту.
ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» свої зобов`язання з надання відповідачеві кредиту у сумі 6000,00 грн. виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням 41414218 від 08.03.2025 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» через надавача платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім» перерахувало кошти у сумі 6000,00 грн. ОСОБА_1 на платіжну картку: НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору № 2770276. 
11.03.2025 року між ТОВ «Селфі кредит» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2154456 за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 4000,00 грн., строком кредитування 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів, зі стандартною процентною ставкою 1% в день, зниженою процентною ставкою у розмірі 0,01% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою складає 18400,00 грн., а за зниженою - 17806,00 грн. Реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою – 2899,03%, а за зниженою – 1933,14%.
11.03.2025 року ТОВ «Пейтек», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку було прийнято до виконання платіжну інструкцію ТОВ «Селфі кредит» відповідно до умов договору про переказ коштів №01042024-2 від 01.04.2024 року та перераховано кошти у сумі 4000,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек» - 217517d1-806a-4a6f-9aac-667fd50e2296, номер транзакції в системі ТОВ «Селфі кредит» – 2972619f17b91d0ac7c85dbf27166491 з призначення платежу: зарахування на карту, ЕПЗ 5168745112363863.
13.03.2025 року між ТОВ «Стар файненс груп» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 27863-03/2025 відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 3000,00 грн., строком кредитування 120 днів, до 10.07.2025 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, денною процентною ставкою у розмірі 0,98%, яка застосовується в межах строку кредитування, орієнтованою реальною річної процентною ставкою у розмірі 2572,74 % та орієнтовною загальною вартісю кредиту 6540,00 грн. 
13.03.2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору про переказ коштів з ТОВ «Стар файненс груп» ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022 року було перераховано кошти в сумі 3000,00 грн. на маску картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.uа - 678557954, призначення платежу: Зарахування 3000 грн. на карту НОМЕР_1 .
Отже, кредитодавці за вказаними кредитними договорами виконали свої зобов`язання за ними, надавши відповідачеві – ОСОБА_1 кредитні кошти, шляхом їх безготівкового перерахування на його платіжний засіб – банківську картку НОМЕР_1 , номер якої він самостійно зазначив та повідомив кредитодавцям в укладених з ними договорах. 
Суд зауважує, що інформація щодо номеру платіжної картки фізичної особи охороняється банківською таємницею та відсутня у загальному доступі.
Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження надання відповідачеві кредитних коштів, а саме листи еквайрінгових компаній (ТОВ ФК «Контрактовий дім», ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення»), суд виходить з того, що дані документи підписані та скріплені печатками відповідних посадових осіб цих компаній, які несуть відповідальність встановлену законом за підроблення документів. Обставин, які б свідчили, що вказані докази є підробленими чи того, що вони містять недостовірні відомості в ході судового розгляду справи встановлено не було. 
Крім того, зазначені докази містять відомості про номери і дати кредитних договорів, за якими перераховуються кошти, суми кредиту, які збігаються із погодженими кредитами в договорах.
Зважаючи на положення ст.46 Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Позивач, в разі якщо б на його платіжну картку не зараховувалися у відповідні дати та час кредитні кошти, міг підтвердити це без будь-яких перешкод та складнощів, надавши виписку по картковому рахунку за спірні періоди.
Згідно ч.2-3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивач надав докази, які на його переконання доводять позовні вимоги і їх оцінка є прерогативою суду.
Однак, відповідач, маючи об`єктивну можливість та обов`язок надати докази на спростування позовних вимог (оскільки він проти них заперечував), такою можливістю не скористався, обмежившись лише посиланням на те, що він до кредитодавців за отриманням кредиту не звертався та коштів не отримував.
Суд наголошує на тому, що з огляду на принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, обов`язок щодо доведення обставин покладається в рівній мірі на обидві сторони.
За приписами ст.ст.80,89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведене, надані позивачем докази на підтвердження надання відповідачеві кредиту суд вважає належними, достатніми та допустимими.
Що стосується посилань відповідача та його представника на те, що відповідач не підписував кредитні договори, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження цього, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори укладені між сторонами за допомогою веб-сайтів. Позичальнику для підписання кредитних договорів було надано одноразові ідентифікатори, зокрема: «С2701» - за договором № 8734707 від 04.02.2025 року; «37080» - за договором № 73121257 від 18.02.2025 року; «В878» - за договором № 2154456 від 11.03.2025 року; «Y819» - за договором № 27863-03/2025 від 13.03.2025 року. Щодо договорів № 102422030 від 16.02.2025 року та № 2770276 від 08.03.2025 року, матеріали справи містять відомості про їх підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, однак його значення у тексті договорів не наведено. Водночас зазначені договори містять інформацію про те, що позичальника ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання відомостей через систему BankID Національного банку України.
Кредитні договори містить інформацію про Кредитодавців, умови кредитування з урахуванням побажань споживача, тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, відсоткову ставку, порядок повернення кредиту та всі суттєві умови Кредитного договору.
Без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між Кредитодавцями та відповідачем не були б укладені; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Отже, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
При цьому, у змісті вказаних договорів міститься вся необхідна інформація щодо персональних даних позичальника, зокрема особистий номер телефону для отримання СМС оповіщення з одноразовим ідентифікатором, а також номер банківської картки для зарахування грошових коштів, тому заповнюючи власноручно заяву в особистому кабінеті у суду відсутні сумніви щодо не можливості однозначно ідентифікувати особу позичальника, при цьому негативні наслідки щодо правильності заповнених даних несе позичальник.
Порядок укладення договору в електронному вигляді в повній мірі відповідає положенням ЗУ «Про електронну комерцію» та умовам Договору, з якими боржник ознайомився до прийняття рішення щодо отримання кредиту, що підтверджується акцептуванням умов договору відповідачем.
Крім того, судом, на підставі наданих позивачем доказів, було встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти на підставі зазначених кредитних договорів, таким чином своїми конклюдетними діями акцептувавши договори на визначених в них умовах та не висловлюючи заперечень щодо них.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Підсумовуючи викладене, суд констатує, що відповідач, всупереч умовам кредитних договорів, порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув у повному обсязі отримані кредитні кошти в порядку та строки, обумовлені договорами, а також не виконав усі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем.
У зв`язку із зазначеними порушеннями виконання своїх зобов`язань, відповідач має заборгованість, яка, за розрахунками кредитодавців становить: 
за кредитним договором № 8734707 від 04.02.2025 року – 23514,80 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9031,62 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 9483,18 грн. та 5000,00 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань;
за кредитним договором № 102422030 від 16.02.2025 року – 18155,58 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4900,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 3215,04 грн., заборгованості по комісії у розмірі 2800,00 грн. та 7240,54 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань;
за кредитним договором № 73121257 від 18.02.2025 року – 8250,00 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2500,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 750,00 грн. та 5000,00 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань;
за кредитним договором № 2770276 від 08.03.2025 року – 19720,00 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 6000,00 грн., заборгованості по комісії у розмірі 6720,00 грн. та 7000,00 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань;
за кредитним договором № 2154456 від 11.03.2025 року – 20756,79 складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3998,98 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 8757,81 грн. та 8000,00 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань;
за кредитним договором № 27863-03/2025 від 13.03.2025 року – 10654,20 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2943,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 2384,10 грн. та 5327,10 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань.
Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами, згідно з наданими позивачем розрахунками, становить 101051,37 грн., який складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 29373,60 грн., суми заборгованості по відсотках у розмірі 24590,13 грн., заборгованості за комісією у розмірі 9520,00 грн. та 37567,64 грн. – суми неустойки за порушення зобов`язань.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів належного виконання зобов`язання за кредитним договором. Його позиція звелася до заперечення проти позовних вимог, які були відхилені судом.
13.11.2025 року ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 04.02.2025 року №8734707, що підтверджується договором факторингу № 13112025 від 13.11.2025 року з додатками.
28.07.2025 року ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 16.02.2025 року № 102422030, що підтверджується договором факторингу № 28072025 від 28.07.2025 року з додатками.
27.03.2025 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 18.02.2025 року № 73121257, що підтверджується договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року з додатками.
25.07.2025 року ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 08.03.2025 року № 2770276, що підтверджується договором факторингу № 25072025 від 25.07.2025 року з додатками.
13.11.2025 року ТОВ «Селфі кредит» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 11.03.2025 року № 2154456, що підтверджується договором факторингу № 13112025/1 від 13.11.2025 року з додатками.
29.07.2025 року ТОВ «Стар файненс груп» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором від 13.03.2025 року № 27863-03/2025, що підтверджується договором факторингу № 29072025 від 29.07.2025 року з додатками.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст.1082 ЦК України).
Отже, право вимоги за спірними кредитними договорами, укладеними з відповідачем, перейшло до позивача, що підтверджується належними та допустимими доказами наданими позивачем.
При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача, мотивовані тим, що позивач не зазначає про оплату кожного з цих договорів факторингу позивачем та тим, що у реєстрі боржників зазначений у всіх договорах факторингу лише один відповідач, а сума оплати за договором факторингу значно перевищує, суму кредиту, з огляду на таке.
З огляду на надані позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги до відповідача докази, вбачається, що ним надані витяги з реєстру боржників, а саме із зазначенням особи боржника (відповідача по справі), реквізитів кредитного договору та суми вимоги, що для мети судового розгляду у даній справі є достатнім та доцільним, оскільки предметом доказування є вимога саме до відповідача, а не усіх осіб за договорами факторингу. Те, що сума оплати за договорами факторингу перевищує суму кредиту, є наслідком оплатного відступлення права вимоги не лише до відповідача, а ще низки боржників по кільком реєстрами боржників, що є очевидним з огляду на зміст вказаних доказів.
До того ж, в разі незгоди із заміною кредитора у зобов`язанні або необізнаністю із здійсненням такої заміни, відповідач, в силу ч.2 ст.516 ЦК України міг виконати свої зобов`язання на користь первісних кредиторів і у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Однак, доказів такого виконання відповідачем також надано не було.
За змістом ч.1-2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Обставини, які б свідчили, що відповідач надав позивачу неправдиву інформацію про розмір процентів та порядок їх сплати, приховав щоденну та реальну річну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд звертає увагу, що позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість він погодив такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім того, проценти за користування кредитом визначено згідно положень ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів.
На підставі вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази та враховуючи те, що відповідачем не надано доказів про виконання свого обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитними договорами та відсотками відповідно до положень договорів, а також спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості, суд вважає, що відповідач порушив свої зобов`язання і з нього підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 29373,60 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у сумі 24590,13 грн.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 9520,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18).
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові чи супутні послуги кредитодавця, пов`язані з обслуговуванням кредиту. Умовами кредитних договорів не визначено конкретного переліку таких послуг, які фактично надавалися відповідачу та за які встановлено комісію за обслуговування кредиту. Дії кредитодавця щодо обслуговування кредиту, прийняття та обліку платежів, надання інформації про заборгованість є складовою виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором та не можуть розглядатися як окремі платні послуги , а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 9520,00 грн.
Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 37567,64 грн., суд зазначає наступне.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Кредитні договори укладені під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, вимога про стягнення неустойки за кредитними договорами не підлягає задоволенню.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1777,23 грн.
Враховуючи наведене,на підставіст.ст. 4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 53963 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят три) гривні 73 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» витрати з оплати судового збору у розмірі 1777 (одна тисяча сімсот сімдесят сім) гривень 23 копійки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Південний районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 07400, м. Бровари, вул. Лісова, 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя С.А. Притуляк