ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року   Справа № 903/124/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Хабарова М.В. 

без повідомлення учасників справи, відповідно до частини 10 статті 271 ГПК України

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Івана Огієнка 20" на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 (повне рішення складено 07.04.2026) у справі №903/124/26 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Корпач Вікторії Валеріївни
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Огієнка 20»
про стягнення 112660,25 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі №903/124/26 задоволено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Корпач Вікторії Валеріївни до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Огієнка 20» про стягнення 112660,25 грн. Суд першої інстанції стягнув з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Івана Огієнка 20" на користь Фізичної особи-підприємця Корпач Вікторії Валеріївни 112660,25 грн (сто дванадцять тисяч шістсот шістдесят гривень 25 коп.) в т.ч.: 109806,00 грн основний борг, 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат, а також 3328грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень) витрат по сплаті судового збору та 10000 (десять тисяч гривень) витрат за надання правничої допомоги.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення Господарським судом Волинської області справи № 903/305/26 про визнання недійсним договору № 2022-07/Ог-20 від 01 березня 2022 року. При цьому суд виходив із того, що клопотання подано після початку розгляду справи по суті, тобто з пропуском процесуального строку, встановленого для вчинення відповідних процесуальних дій у спрощеному позовному провадженні. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази дозволяли встановити та оцінити всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Щодо заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив із наступного:
Матеріалами справи стверджено, що 01.07.2022 між ОСББ «Івана Огієнка 20» та ФОП Корпач В.В. укладено договір № 2022-07/0г-20 про надання послуг із прибирання, часткового обслуговування та ремонту багатоквартирного будинку №20 по вул. Івана Огієнка у м. Луцьку.
Суд встановив, що на виконання умов договору позивач упродовж 2022– 2025 років надав відповідачу послуги на загальну суму 522578 грн, які останнім були частково оплачені в розмірі 412772 грн, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 109806 грн.
При цьому місцевий господарський суд зазначив, що договір № 2022-07/Ог-20 від 01.03.2022 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому був належною правовою підставою виникнення прав та обов`язків сторін.Відповідач протягом тривалого часу приймав результати наданих послуг, підписував акти виконаних робіт та здійснював оплату за договором, чим фактично схвалив правочин та підтвердив наявність між сторонами господарських відносин.
Відхиляючи заперечення відповідача щодо відсутності підписів на окремих актах виконаних робіт та сумнівів стосовно повноважень особи, яка підписала договір від імені ОСББ, суд зазначив, що такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують факту надання і прийняття послуг.
Встановивши факт належного надання позивачем послуг та неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо їх оплати, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 109806 грн основного боргу, 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат.
Не погоджуючись із рішенням відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі № 903/124/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП Корпач В.В. до ОСББ «Івана Огієнка 20» про стягнення 109806 грн за надані послуги згідно договору № 2022-07/Ог-20 від 01.03.2022, 1653,91 грн інфляційних втрат та 1200,34 грн 3% річних, а всього 112660,25 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Скаржник вказує на безпідставне неврахування судом його клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, оскільки таке клопотання мало істотне значення для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, дослідження доказів у судовому засіданні та надання сторонам можливості надати пояснення щодо кожного з доказів.
Також скаржник звертає увагу на неправомірну відмову у зупиненні провадження у справі до вирішення Господарським судом Волинської області справи №903/305/26 про визнання недійсним договору №2022-07/Ог-20 від 01.03.2022, оскільки встановлення прав та обов`язків сторін у справі №903/124/26 безпосередньо залежить від вирішення питання щодо дійсності договору.
Апелянт вважає, що суд передчасно дійшов висновку про доведеність позовних вимог, оскільки належним чином не дослідив фактичний обсяг, реальність та якість наданих послуг, не перевірив первинні документи та не надав належної оцінки запереченням відповідача.
Крім того, скаржник стверджує, що суд безпідставно ототожнив часткову оплату послуг із визнанням усіх заявлених позивачем вимог, хоча така оплата не виключає наявності спору щодо обсягу та якості наданих послуг. Також апелянт не погоджується із нарахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, вважаючи, що суд не перевірив належним чином правильність їх розрахунку та момент виникнення прострочення. У зв`язку з наведеним просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В., суддя Петухов М.Г..
Ухвалою від 01.05.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: надання суду належних доказів сплати судового збору у розмірі 3993,60 грн.
Ухвалою від 12.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Івана Огієнка 20" на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі №903/124/26. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15.05.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ФОП Корпач В.В., в якому позивач зазначив, що заперечує проти її задоволення та просить оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що договір № 2022-07/Ог-20 від 01 березня 2022 року був укладений уповноваженою особою ОСББ на підставі рішення правління, а тому доводи апелянта щодо відсутності повноважень на його підписання є безпідставними. Крім того, позивач наголошує, що протягом 2022– 2025 років відповідач приймав надані послуги, підписував акти виконаних робіт та частково оплачував їх вартість, чим фактично схвалив укладений договір та підтвердив наявність між сторонами договірних відносин. Також позивач звертає увагу на те, що апелянт не заперечує факту надання послуг, а посилання на можливі порушення під час укладення договору не звільняють його від обов`язку оплатити фактично отримані послуги. На думку позивача, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
25.05.2026 ОСББ «Івана Огієнка 20» подало клопотання про зупинення розгляду справи, в обґрунтування зазначеного вказує, що відповідачем подано до Господарського суду Волинської області позовну заяву про визнання недійсним договору № 2022-07/Ог-20 від 01.03.2022 про надання послуг із прибирання, часткового обслуговування та ремонту багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСББ «Івана Огієнка 20» та ФОП Корпач В.В. (справа № 903/305/26). Предметом розгляду у справі № 903/124/26 є вимоги про стягнення коштів, що ґрунтуються на зазначеному договорі. Водночас у справі № 903/305/26 вирішується питання щодо дійсності цього договору. Таким чином, на переконання відповідача, існує об`єктивна неможливість розгляду справи №903/124/26 до вирішення справи № 903/305/26, оскільки встановлення прав та обов`язків сторін у даній справі безпосередньо залежить від вирішення питання щодо дійсності договору. 
З огляду на вказане скаржник просить клопотання про зупинення провадження у справі № 903/124/26 задоволити. Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ «Івана Огієнка 20» на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 по справі № 903/124/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 903/305/26 Господарського суду Волинської області та оприлюднення в установленому законом порядку повного судового рішення. Зобов`язати учасників справи повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати розгляду Господарським судом Волинської області справи № 903/305/26.
Щодо клопотання про зупинення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 5 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
«Іншим судом» є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з ст.3 та ч.2 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.
Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення пов`язаної справи іншим судом.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.
По суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, ще мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2020 року у справі №917/130/19; Постанова Верховного Суду у від 10.09.2019 року у справі №922/1962/17 та від 17.12.2019 року у справі №917/131/19, п.32 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/2288/25 від 24.12.2025 року).
Враховуючи положення п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справах №924/645/18 та №910/23396/16, від 15.05.2019 року у справі №904/3935/18, від 20.12.2019 року у справах №910/13234/18 та №910/759/19, від 29.04.2020 року у справі №903/611/19, від 18.05.2020 року у справі №905/1728/14 , №908/4808/14, від 04.12.2020 року у справі №917/514/19 та від 25.03.2021 року у справі №873/148/20, від 12.05.2021 року у справі №922/2838/20.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 року у справі № 910/17615/20 навів наступні правові висновки:
по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього;
по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо;
по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції під час ухвалення рішення дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі. 
Натомість скаржник вважає, що розгляд даного спору неможливий до вирішення Господарським судом Волинської області справи №903/305/26, посилаючись на те, що у зазначеній справі вирішується питання щодо дійсності договору №2022-07/Ог-20 від 01.03.2022. 
Апеляційний суд зазначає, що зважаючи на предмет позову у даній справі, предметом дослідження у ній є встановлення обставин невиконання (неналежного виконання) відповідачем зобов`язань щодо оплати за надані послуги і наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 112660,25 грн за договором №2022-07/Ог-20 від 01.03.2022 про надання послуг із прибирання, часткового обслуговування та ремонту багатоквартирного будинку.
Вказані обставини можуть бути встановлені судом на підставі наявних у справі доказів, адже останній наділений повноваженнями щодо оцінки доказів у справі та встановлення відповідних обставин/фактів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, що надає йому можливість самостійно встановити всі обставини справи та ухвалити рішення по суті спору.
При цьому, посилання скаржника на те, що у справі №903/305/26 розглядаються вимоги про визнання недійсним договору №2022-07/Ог-20 від 01.03.2022, не свідчать про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст.204 ЦК України.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Колегія суддів зазначає, що наявність спору щодо визнання недійсним договору не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення розгляду цієї справи судом першої інстанції, що відповідно не може бути підставою для зупинення її провадження на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України. (Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №910/7331/20, від 26.03.2024 у справі №907/882/22).
Відтак, враховуючи предмет та підстави позову, наявні докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у даній справі, а також чинний на дату прийняття рішення суду першої інстанції договір №2022-07/Ог-20 від 01.03.2022 колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не наведено обґрунтованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду справи №903/124/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №903/305/26, так і стосовно того, що зібрані у справі №903/124/26 докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що суперечить вимогам п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.
У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Зважаючи на вищезазначене, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки доводи апелянта є необґрунтованими, а відтак підстави для зупинення провадження у справі №903/124/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №903/305/26 відсутні.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, клопотання ОСББ «Івана Огієнка 20» про зупинення провадження у справі розглядалося судом першої інстанції, за результатами чого суд в задоволенні вказаного клопотання відмовив. Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, оскільки скаржником не доведено наявності передбачених пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України підстав для зупинення провадження у справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 20.10.2021, співвласниками багатоквартирного будинку №20 по вул. Івана Огієнка м. Луцьк зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань - ОСББ «Івана Огієнка 20».
Відповідно до п. 2.1 розділу II Статуту, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Згідно п. 1.5 розділу І Статуту об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, що належить об`єднанню як юридичній особі, від свого імені виступає учасником правовідносин, набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.
Відповідно до п. 1.7. розділу І Статуту може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб як безпосередньо, так і шляхом укладення договорів із фізичними та юридичними особами, незалежно від їх місця реєстрації та форми власності.
Згідно п.п.3.1.4., 3.1.8. розділу ІІІ Статуту, ОСББ має право укладати договори. Визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна із будь-якою фізичною або юридичною особою.
Відповідно до 4 розділу ІV Статуту органами управління Об`єднання є Загальні збори Співвласників, Правління, ревізійна комісія Об`єднання.
Згідно п.4.2. розділу ІV Статуту, виконавчим органом Об`єднання є Правління, яке обирається і підзвітне Загальним зборам.
Відповідно до п.п.4.2.1., 4.2.3. правління здійснює керівництво поточною діяльністю Об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності Об`єднання, визначених цим Статутом. До компетенції Правління належить, зокрема, г) укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням.
01 березня 2022 року між ОСББ «Івана Огієнка 20» (далі - Замовник), в особі члена правління даного ОСББ - Богонос Мирослави Анатоліївни, що діє на підставі Статуту та рішення правління (Протокол засідання правління № 01-2022 від 27.02.2022), з однієї сторони та Фізичною особою-підприємцем Корпач Вікторією Валеріївною (далі - Виконавець), укладено договір №2022-07/0г-20 про надання послуг із прибирання, часткового обслуговування та ремонту багатоквартирного будинку №20 по вул. Івана Огієнка у м. Луцьку (надалі - Договір).
Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язки по забезпеченню належного прибирання, проведення окремих видів ремонтних робіт та частково господарського обслуговування спільного неподільного майна багатоквартирного житлового будинку, який знаходиться за адресою м. Луцьк вул, Івана Огієнка, 20, а також прибудинкової території навколо нього.
Згідно п.1.2. Договору Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з утримання багатоквартирного будинку, об`єктів благоустрою, які розташовані на прибудинковій території (надалі - Об`єкт), для забезпечення його сталого та належного функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби співвласників у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (надалі - послуги), а Замовник зобов`язується оплачувати Виконавцю належну йому плату за рахунок коштів, які надходять в якості внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також відшкодовувати здійснені ним та документально підтверджені фінансові витрати, пов`язані із частковим обслуговуванням та поточним ремонтом даного Об`єкту.
Відповідно до п.1.3. Договору, виконані Виконавцем роботи та послуги приймаються Замовником згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт.
Згідно п.2.1 Договору сторони передбачили, що розмір щомісячної винагороди Виконавцю на момент укладення даного договору складається згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт.
Відповідно до п.2.4. Договору, оплата Виконавцю за виконану ним роботу проводиться шляхом перерахування Замовником коштів на один із банківських рахунків Виконавця.
Згідно п.3.1. Договору Замовник зобов`язаний, приймати згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт та/або наданих послуг, а також проводити оплату виконаних Виконавцем робіт не пізніше 10-го ( десятого) числа наступного місяця у визначеній п.п.2.1. та 2.2. зазначеного Договору розмірі.
Відповідно до п.3.2. Договору Замовник має право, зокрема: 1) у разі виникнення претензій до дій Виконавця, подавати їх у письмовій формі протягом 15 ( п`ятнадцяти) робочих днів від дати виникнення, а також одержувати від Виконавця повну, об`єктивну та достовірну інформацію про часткове обслуговування Об`єкта; 2) здійснювати контроль за якістю надання Виконавцем послуг з часткового обслуговування Об`єкта. Періодичність та напрямки такого контролю встановлюється Замовником самостійно; 6) ініціювати розірвання Договору.
Згідно п.3.4. Договору Виконавець зобов`язаний, зокрема, отримувати плату за виконання своїх обов`язків, а також кошти для відшкодування здійснених ним витрат з утримання та обслуговування Об`єкта.
У відповідності до п.6.1 Договору, даний договір набирає чинності із 01 березня 2022 року і діє до 31 грудня 2022 року. Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не висловила письмового наміру його розірвати, внести до нього зміни і/або доповнення-термін дії цього Договору продовжується на кожен наступний рік.
Згідно укладеного договору № 2022-07/0г-20 від 01.03.2022 у 2022-2025 роках позивачем було надано відповідачу послуги згідно актів виконаних робіт (а.с.12-54) на загальну суму 522578грн, а саме:
- акту виконаних робіт №03-2022/0г-20/о від 31 березня 2022 року на суму 10070 грн;
- акту виконаних робіт №04-2022/0г-20/о від 30 квітня 2022 року на суму 11170 грн;
- акту виконаних робіт №05-2022/0г-20/о від 31 травня 2022 року на суму 11170 грн;
- акту виконаних робіт №06-2022/0г-20/о від 30 червня 2022 року на суму 11170 грн;
- акту виконаних робіт №07-2022/0г-20/о від 31 липня 2022 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №08-2022/0г-20/о від 31 серпня 2022 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №09-2022/0г-20/о від 30 березня 2022 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №10-2022/0г-20/о від 31 жовтня 2022 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №11-2022/0г-20/о від 30 листопада 2022 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №12-2022/0г-20/о від 31 грудня 2022 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №01 -2023/0г-20/о від 31 січня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №02-2023/0г-20/о від 28 лютого 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №03-2023/0г-20/о від 31 березня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №04-2023/0г-20/о від 30 квітня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №05-2023/0г-20/о від 31 травня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №06-2023/0г-20/о від 30 червня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №07-2023/0г-20/о від 31 липня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №08-2023/0г-20/о від 31 серпня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №09-2023/0г-20/о від 30 вересня 2023 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №10-2023/0г-20/о від 31 жовтня 2023 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №11-2023/0г-20/о від 30 листопада 2023 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №12-2023/0г-20/о від 31 грудня 2023 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №01 -2024/0г-20/о від 31 січня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №02-2024/0г-20/о від 28 лютого 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №03-2024/0г-20/о від 31 березня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №04-2024/0г-20/о від 30 квітня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №05-2024/0г-20/о від 31 травня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №06-2024/0г-20/о від 30 червня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №07-2024/0г-20/о від 31 липня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №08-2024/0г-20/о від 31 серпня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №09-2024/0г-20/о від 30 вересня 2024 року на суму 12234 грн;
- акту виконаних робіт №10-2024/0г-20/о від 31 жовтня 2024 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №11-2024/0г-20/о від 30 листопада 2024 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №12-2024/0г-20/о від 31 грудня 2024 року на суму 12234 грн.
- акту виконаних робіт №01 -2025/0г-20/о від 31 січня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №02-2025/0г-20/о від 28 лютого 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №03-2025/0г-20/о від 31 березня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №04-2025/0г-20/о від 30 квітня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №05-2025/0г-20/о від 31 травня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №06-2025/0г-20/о від 30 червня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №07-2025/0г-20/о від 31 липня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №08-2025/0г-20/о від 31 серпня 2025 року на суму 12442 грн;
- акту виконаних робіт №09-2025/0г-20/о від 30 вересня 2025 року на суму 12442 грн.
Згідно із банківськими виписками (а.с.55-59) за період з 01.01.2022 по 11.09.2025 відповідачем зазначені послуги оплачені частково у розмірі 412772 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 109806 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань з оплати наданих послуг в повному обсязі, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості в розмірі 109806 грн, а також 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат.
Як зазначалось вище, Господарський суд Волинської області рішенням від 07.04.2026 у справі №903/124/26 позовні вимоги задоволив в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормами ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
При цьому відповідно до ст.204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Згідно ст.629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Укладений між ОСББ "Івана Огієнка 20" та ФОП Корпач В.В. договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Колегія суддів зазначає, що факт укладення між ОСББ «Івана Огієнка 20» та ФОП Корпач В.В. договору № 2022-07/Ог-20 від 01.03.2022 сторонами не заперечується.
Матеріали справи не містять доказів визнання вказаного договору недійсним у судовому порядку, його розірвання чи припинення зобов`язань з інших підстав, передбачених законом або договором. Відтак, з урахуванням презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України, зазначений договір є чинним та обов`язковим для виконання його сторонами відповідно до статті 629 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що навіть за наявності доводів відповідача щодо повноважень особи, яка підписала договір від імені ОСББ, протягом тривалого часу відповідач приймав результати виконання договору, здійснював оплату наданих послуг та користувався їх результатами, чим фактично схвалив укладений правочин у розумінні статті 241 ЦК України.
Щодо відсутності підпису замовника на окремих актах приймання-передачі виконаних робіт (послуг), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що більшість таких актів були фактично оплачені відповідачем. Здійснення оплати свідчить про прийняття наданих послуг, погодження їх обсягу та вартості, а також підтверджує відсутність заперечень щодо якості їх виконання.
Саме по собі непідписання акту за відсутності обґрунтованої відмови від його підписання не спростовує факту надання послуг та не звільняє замовника від обов`язку їх оплати. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 910/5352/21, відповідно до якої непідписання замовником актів приймання виконаних робіт (наданих послуг) без надання вмотивованої відмови у встановлений договором або законом строк не може бути безумовною підставою для звільнення від обов`язку оплати фактично наданих послуг (виконаних робіт), оскільки визначальним є реальність господарської операції, а не формальне оформлення первинних документів.
Отже, враховуючи чинність договору, факт надання та прийняття послуг, а також відсутність доказів належного виконання відповідачем обов`язку щодо їх повної оплати, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджується належне виконання ФОП Корпач В.В. своїх зобов`язань за договором про надання послуг, тоді як у ОСББ «Івана Огієнка 20» виник обов`язок оплатити вартість отриманих послуг у повному обсязі відповідно до умов договору.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про недоведеність фактичного обсягу наданих послуг, їх реальності та відповідності умовам договору.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем на підтвердження надання послуг подано акти виконаних робіт, тоді як відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування факту надання таких послуг або їх надання в меншому обсязі.
ОСББ «Івана Огієнка 20» не надало доказів направлення позивачу мотивованих заперечень щодо обсягу, якості чи вартості наданих послуг, а також не доведено заявлення претензій у порядку та строки, передбачені пунктом 3.2 договору. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача із зауваженнями щодо неналежного виконання останнім своїх зобов`язань або невідповідності наданих послуг умовам договору.
Оскільки ФОП Корпач В.В. надано ОСББ «Івана Огієнка 20» послуги з прибирання, часткового обслуговування та ремонту багатоквартирного будинку на загальну суму 522578 грн, які були частково оплачені замовником у розмірі 412772 грн, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 109806 грн є обґрунтованими та правомірно задоволені місцевим господарським судом.
Як визначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Позивач також просить стягнути з відповідача 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат, які нараховані з 01.10.2025 по 10.02.2026.
Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок та встановлено, що позивач правильно визначив початок періоду їх нарахування, а також суму заборгованості.
Разом з тим, місцевий господарський суд, з урахуванням встановлених судом періодів прострочення та фактичного розміру заборгованості, перевірив поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат із використанням правового порталу "Ліга Закон" (калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій). За результатами такої перевірки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що загальний розмір інфляційних втрат складає 1653,91 грн, 3% річних - 1200,34грн.
Доводи апелянта щодо неправильності нарахування інфляційних та річних є необґрунтованими, оскільки зводяться виключно до незгоди із здійсненим позивачем розрахунком. При цьому відповідач не навів конкретних помилок у визначенні періодів прострочення чи розміру нарахувань, не подав власного контррозрахунку та не надав належних і допустимих доказів, які б спростовували правильність розрахунку, перевіреного судом першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що нарахування позивачем 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат здійснено відповідно до вимог чинного законодавства
З огляду на встановлені обставини та наведені вище мотиви, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню в сумі 112660,25 грн, в т.ч.: 109806,00 грн основний борг, 1200,34 грн 3% річних та 1653,91 грн інфляційних втрат.
Щодо доводів скаржника про безпідставний розгляд справи у суді першої інстанції у спрощеному провадженні з викликом сторін колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2026 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» клопотання, в якому просить суд призначити розгляд справи №903/124/26 за правилами загального позовного провадження та здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.
Вказане клопотання було розглянуте місцевим господарським судом, за результатами чого постановлено ухвалу від 10.03.2026 про відмову у його задоволенні із наведенням відповідних мотивів та посиланням на положення статей 247, 250 та 252 ГПК України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи залежить не від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а від конкретних обставин справи (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14 та ухвала Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/10956/15).
Суд констатує, що предметом розгляду у даній справі є вимога щодо стягнення 112660,25 грн, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак дана справа відноситься до малозначних справ та відповідно підлягає розгляду судом першої інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Скаржником не наведено жодних обставин, які б свідчили про складність справи, необхідність безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні або неможливість реалізації ним процесуальних прав у межах спрощеного позовного провадження. Так само не зазначено, які саме докази чи пояснення не могли бути подані до суду в письмовій формі.
При цьому розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не позбавляв учасників справи можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема подавати відзиви, заперечення, заяви, клопотання, додаткові пояснення та докази у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.
Крім того, кожен з учасників справи мав можливість ознайомлюватися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та надавати свої пояснення і заперечення щодо них, що забезпечувало дотримання принципів змагальності та рівності сторін у судовому процесі.
Отже, враховуючи предмет спору, ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи обмеження процесуальних прав відповідача під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.86 ГПК України).
Нормою ст.276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277 та 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, які рішенням Господарського суду Волинської області стягнуто з відповідача в повному обсязі.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі не навів доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.269 ГПК України, переглянув рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Івана Огієнка 20" на рішення Господарського суду Волинської області від 07.04.2026 у справі №903/124/26 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської від 07.04.2026 у справі № 903/124/26 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи №903/124/26 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повна постанова складена "10" липня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Хабарова М.В.