КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/10854/25
Суддя в суді першої інстанції: Соловйов О.Л. 
Провадження № 33/824/3394/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участю секретаря судового засідання Марченка М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закриття провадження за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 гривень 60 копійок, на користь держави (т. 1 а.с. 220-222).
Не погодившись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Калітенко С.О. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (т. 1 а.с. 226-237).
Апелянт зазначав, що судом першої інстанції не дотримано вимог щодо всебічного розгляду справи, повного з`ясування обставин та оцінки доказів у справі.
Протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, та не встановлено особу правопорушниці, оскільки не визначено актуальне прізвище, що пов`язано із його зміною.
Огляд ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 та ст. 266 КУпАП, а тому він є недійсним, адже поліцейськими проведено огляд приладом, який не має свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Крім того, на відеозаписі не зафіксовано результат тесту на алкоголь, неможливо встановити чи використано інспектором поліції новий мундштук, а тому результат тесту є сумнівним та недопустимим доказом.
Працівниками поліції не було роз`яснено апелянту її право у разі незгоди з результатами тесту, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
У працівників поліції взагалі були відсутні підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в її діях не було ознак алкогольного сп`яніння.
Крім того, зупинка ТЗ ОСОБА_1 була безпідставною, тому всі подальші дії працівників поліції були незаконними (т. 1 а.с. 226-237).
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Калітенко С.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. 
Апелянт ОСОБА_1 до суду не прибула, про розгляд справи судом була сповіщена на зазначену нею адресу, повідомлення повернулось із відмітками працівників пошти (трекінг-код) про відсутність адресата за зазначеною адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 13 липня 2026 року апелянт ОСОБА_1 була сповіщена 29 червня 2026 року повідомленням його представника - адвоката Калітенко С.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 підтвердив в суді її захисник - адвокат Калітенко С.О. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 3-9).
Прокурор про розгляд справи апеляційним судом 13 липня 2026 року був сповіщений 29 червня 2026 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (т. 2 а.с. 5-6).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У справі GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18 рішення в цій справі ухвалене Комітетом 24 лютого 2022 року, оприлюднене 15 вересня 2022 року та є остаточним), ЄСПЛ зауважив, що згідно з національним законодавством апеляційний суд мав обов`язок повідомити заявника про майбутню апеляцію та запропонувати йому викласти свої доводи. На відміну від багатьох інших справ, розглянутих ЄСПЛ, де у відповідних матеріалах не було доказів того, що належна кореспонденція була надіслана заявникам (див., наприклад, «Стрижак проти України», № 72269/01, § 39, 8 листопада 2005 року; Hudakova and Others v. Slovakia, №23083/05, §§ 30-32, 27 квітня 2010 року; і Лазаренко та інші, згадане вище, §§ 36 і 43), у цій справі докази, надані сторонами, показали, що 4 квітня 2016 року апеляційний суд справді надіслав заявнику рекомендованим листом повідомлення про апеляційну скаргу відповідача. Отже, виявляється, що національний суд належним чином дотримався вимоги, встановленої національним процесуальним законодавством.
ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/98, вересня 2001 року).
Інакше кажучи, органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені (див. Yeremeyev v. Ukraine, (dec.) [Committee], № 64766/12, §§ 31 і 32, 26 березня року, та Sydorenko v. Ukraine (dec.) [Committee], № 73193/12, § 32, 18 лютого 2021 року).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
За змістом ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання прокурора, особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника - адвоката Калітенко С.О., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити,проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги та встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.
Наявні в матеріалах справи докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, тому відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 332901 від 17.05.2025 року, 17.05.2025 о 00:30 год. ОСОБА_1 по вул. Петра Радзіна, в районі Дарницького моста у м. Києві керувала транспортним засобом BMW 520I, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу, газоаналізатора Alcotest Drager 6820 (0495). Результат тесту №5273 позитивний: 0,36% проміле, внаслідок чого від керування транспортним засобом відсторонена, чим порушила вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (т. 1 а.с. 3).
Протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 та поліцейським, який його склав, та своїми підписами підтвердили, що ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Пунктом 2.9а ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що працівник поліції зупинив транспортний засіб BMW 520I, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, погодилась пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер. На запитання працівника поліції «чи вживали сьогодні алкогольні напої?», ОСОБА_1 відповіла «трішки вина випила». Працівник поліції запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер. ОСОБА_1  погодилась та пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, результат тесту «Драгер» становив 0,36 проміле. ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не заперечувала щодо результату огляду. При цьому, працівник поліції під час зачитування протоколу зазначав, що за наданим ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) посвідченням водія зазначено прізвище ОСОБА_1 , а за наданим водієм свідоцтвом - ОСОБА_1 і цих обставин ОСОБА_1 працівникам поліції не заперечувала (т. 1 а.с. 12).
Цих обставин не заперечував і в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Калітенко С.О. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 9).
Згідно з наявним в матеріалах справи результатом тесту «Драгер» показник алкоголю в крові  ОСОБА_1 становив 0,36 проміле, про що також складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (т. 1 а.с. 4). 
Згідно з п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Сукупність наявних у справі доказів дає підстави для висновку, що вказані докази беззаперечно доводять те, що ОСОБА_1 порушила п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що відеозаписі не зафіксовано результат тесту на алкоголь, неможливо встановити чи використано інспектором поліції новий мундштук, а тому результат тесту є сумнівним та недопустимим доказом, апеляційний суд оцінює критично, адже з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівником поліції було розпаковано новий мундштук та встановлено його в алкотестер Драгер. При цьому, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівник поліції оголосив результат огляду - 0,36 проміле та показав результат на приладі ОСОБА_1 , остання не заперечувала проти результату огляду.
Також, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження сторони захисту, що працівниками поліції не було роз`яснено апелянту її право у разі незгоди з результатами тесту, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Апеляційний суд звертає увагу, що медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння є обов`язковим у разі відмови від проходження огляду на місці або незгоди водія з результатом огляду на місці зупинки. Разом з тим, ОСОБА_1 заперечень щодо результатів огляду не зазначала.
Посилання апелянта, що у працівників поліції взагалі були відсутні підстави для проведення огляд у на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в її діях не було ознак алкогольного сп`яніння, оцінюються критично, адже працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1  ознаки алкогольного сп`яніння та з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що сама ОСОБА_1 зазначила, що вживала вино.
Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, та не встановлено особу правопорушниці, оскільки не визначено актуальне прізвище, що пов`язано із його зміною, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі мають формальний характер та спрямовані ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1  вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 )до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець