Справа № 158/1955/26
Провадження № 2/0158/948/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 липня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – Костюкевича О.К.,
при секретарі – Хмілевській І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.04.2021 року між ТОВ "Просто Позика" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 001/03124/04/21. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 35000 грн., строком кредиту – 360 днів.
01.05.2023 було укладено договір факторингу № 33-ФП-ПП-202305 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Просто Позика» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 001/03124/04/21.
30.01.2026 було укладено договір № 30-01/26 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 001/03124/04/21.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти не повернула, у неї утворилася заборгованість перед позивачем за вищевказаним кредитним договором у розмірі 75779 грн., яку просять суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» та понесені судові витрати по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.05.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
05.06.2026 року відповідачем ОСОБА_1 до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні не визнає повністю, з огляду на наступне. Відповідач посилається на застосування Національним банком України заходів впливу до ТОВ «Просто Позика», анулювання ліцензії товариства, порушення законодавства у сфері надання фінансових послуг, зазначає про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства про захист прав споживачів та Закону України «Про споживче кредитування», ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості. Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами набуття права вимоги за кредитним договором, оскільки, на її думку, матеріали справи не містять належних доказів повноважень осіб, які підписали договори факторингу, а також документів, що підтверджують передачу права вимоги саме за кредитним договором, укладеним із відповідачем. Крім того, відповідач вказує, що детальний розрахунок заборгованості підписаний особою, повноваження якої, на її переконання, не підтверджені належними доказами, у зв`язку із чим такий розрахунок не може вважатися належним та допустимим доказом, а також вважає необґрунтованими заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.
18.06.2026 року представником позивача – Сердійчук Я.Я. до суду подано відповідь на відзив, згідно якої вважає заявлені позивні вимоги обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення, оскільки відповідач у відзиві визнає факт укладення договору та факт отримання кредитних коштів, а також наявності у первісного кредитора чинної ліцензії на дату укладення договору. Зазначає, що кредитний договір укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства, кредитні кошти відповідачем отримані, а право вимоги до відповідача перейшло до позивача на підставі укладених договорів факторингу, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Також представник позивача зазначила, що розрахунок заборгованості підтверджується первинними документами щодо видачі кредитних коштів, умовами кредитного договору, інформацією про здійснені відповідачем платежі, договорами факторингу та реєстрами боржників, а тому є належним доказом розміру заявленої до стягнення заборгованості.
30.06.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на письмові пояснення позивача, в яких зазначає, що сума нарахованих процентів за кредитним договором є неправомірною, позивач не набув права вимоги за кредитним договором до відповідача, а обґрунтування позовних вимог ґрунтується на недопустимих доказах. Не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу, просить відмовити в задоволенні позову. 
09.07.2026 представником позивача – Сердійчук Я.Я. до суду подано додаткові пояснення, згідно з якими зазначає, що подання позивачем додаткових пояснень, в тому числі щодо клопотання про витребування доказів не свідчить про намір затягнути розгляд справи та не перешкоджає судовому розгляду, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.04.2021 року між ТОВ "Просто Позика" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 001/03124/04/21.
Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 35000 грн. Відповідно до п.4.1.4 кредитного договору сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів. Реальна річна процентна ставка по кредиту становить 239,9267 %. Строк кредитування складає 360 календарних днів. 
Також ОСОБА_1 підписала особистим підписом графік платежів до кредитного договору № 001/03124/04/21 від 12.04.2021, паспорт споживчого кредиту, із зазначенням вищевказаних умов договору, та подано заяву на видачу кредиту та про ознайомлення з умовами кредиту.
На виконання умов договору 12.04.2021 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 35000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.04.2021.
01.05.2023 було укладено договір факторингу № 33-ФП-ПП-202305 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Просто Позика» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 001/03124/04/21.
30.01.2026 було укладено договір № 30-01/26 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 001/03124/04/21.
Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 30-01/26 від 30.01.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" право вимоги за кредитним договором № 001/03124/04/21.
Згідно з наданим ТОВ «Факторинг Партнерс» розрахунком, станом на 24.04.2026 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 75779 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 25135,84 грн., заборгованості за нарахованими процентами 50643,16 грн.
Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачені договором, матеріали справи не містять.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 12 квітня 2021 року між ТОВ «Просто Позика» та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти у розмірі 35 000 грн строком на 360 днів.
Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи та відповідачем фактично не заперечується.
Окрім того, із наданих сторонами доказів вбачається, що відповідач неодноразово здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору, а загальна сума сплачених коштів становить 16 621 грн. При цьому частина зазначених платежів була здійснена вже після відступлення права вимоги первісним кредитором на користь ТОВ «Фактор П», а саме 25.05.2023, 03.07.2023, 22.07.2023 та 04.09.2023, що свідчить про визнання відповідачем існування відповідного зобов`язання та переходу права вимоги до нового кредитора.
Здійснені платежі 25.05.2023, 03.07.2023, 22.07.2023 та 04.09.2023 новим кредитором були прийняті та враховані при визначенні залишку заборгованості.
Таким чином, доводи відповідача про неврахування здійснених нею платежів спростовуються матеріалами справи.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування Національним банком України до ТОВ «Просто Позика» заходів впливу, у тому числі анулювання ліцензії, з огляду на те, що зазначені обставини самі по собі не свідчать про недійсність укладеного між сторонами кредитного договору, не припиняють цивільних прав та обов`язків, що виникли з нього, а також не впливають на дійсність договорів факторингу, укладених відповідно до вимог цивільного законодавства.
Відповідачем не наведено правових підстав, відповідно до яких застосування до фінансової установи заходів державного нагляду або анулювання ліцензії є підставою для припинення зобов`язань позичальника чи звільнення його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти.
Матеріалами справи підтверджується, що право вимоги за кредитним договором послідовно перейшло від ТОВ «Просто Позика» до ТОВ «Фактор П», а в подальшому — до ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договорів факторингу.
Посилання відповідача на те, що договір факторингу підписаний ОСОБА_2 , який не був директором ТОВ «Просто Позика», не можуть бути покладені судом в основу рішення.
Так, на підтвердження зазначених доводів відповідач надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.06.2026, відповідно до якого ОСОБА_2 зазначений як засновник (учасник) юридичної особи.
Разом із тим, наведений витяг не містить відомостей про відсутність у ОСОБА_2 повноважень діяти від імені товариства чи підписувати відповідний договір факторингу, а також не підтверджує обставин, на які посилається відповідач. Сам по собі факт відсутності у витягу відомостей про перебування особи на посаді керівника не є належним та достатнім доказом того, що така особа не мала права діяти від імені юридичної особи на підставі статуту, довіреності чи інших установчих або розпорядчих документів.
За таких обставин доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги суд вважає необґрунтованими.
Також відповідач ставить під сумнів належність детального розрахунку заборгованості, посилаючись на відсутність підтвердження повноважень особи, яка його підписала.
Як вбачається з матеріалів справи, детальний розрахунок заборгованості станом на 01.05.2023 року підписаний кваліфікованим електронним підписом 30 березня 2026 року.
Натомість, рішення Господарського суду Житомирської області, на яке посилається відповідач, ухвалене лише 29 квітня 2026 року, повний текст складено 04 травня 2026 року, тобто після підписання зазначеного розрахунку.
При цьому, самим рішенням суду встановлено факт звільнення ОСОБА_3 з посади директора з 26 листопада 2025 року, однак наведене саме по собі не свідчить про відсутність у неї будь-яких повноважень діяти від імені юридичної особи або підписувати відповідні документи станом на 30 березня 2026 року, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо характеру її правовідносин із товариством після припинення повноважень директора, наявності чи відсутності довіреностей, інших повноважень або внутрішніх розпорядчих документів.
Крім того, сам по собі розрахунок заборгованості не є правочином, який породжує цивільні права та обов`язки сторін, а є документом, що відображає розрахунок заявлених позивачем вимог та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
На підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості позивачем подано детальний розрахунок заборгованості, а також розрахунки, складені попередніми кредиторами після переходу права вимоги.
Зазначені розрахунки відображають рух заборгованості після переходу права вимоги та враховують здійснені відповідачем платежі, у зв`язку із чим сам по собі факт їх складення різними юридичними особами не свідчить про їх недопустимість чи недостовірність.
Наявність окремих відмінностей у структурі заборгованості між розрахунками, складеними попередніми кредиторами та позивачем не свідчить про відсутність заборгованості чи недоведеність позовних вимог. Оцінюючи зазначені розрахунки у сукупності з іншими доказами у справі, суд виходить із того, що вони підтверджують безперервність обліку заборгованості, врахування здійснених відповідачем платежів та незмінність її загального розміру, а тому не спростовують доведеності заявлених позовних вимог.
Судом перевірено подані докази та встановлено, що загальний розмір заборгованості, після врахування здійснених відповідачем платежів становить 75 779 грн, що узгоджується із матеріалами справи.
Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів, правові підстави для нарахування первісним позикодавцем відсотків, що жодним чином не спростовано останньою, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 001/03124/04/21 від 12.04.2021 в розмірі 75 779 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 25135,84 грн., заборгованості за нарахованими процентами 50643,16 грн. 
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 8с т. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755\9215\15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12,81,141,247,263-265,274-279 ЦПК України, ст. ст. 512, 514, 526, 549, 610, 611, 625, 629, 1048-1050, 1077 ЦК України, суд –

у х в а л и в :

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 001/03124/04/21 від 12.04.2021 року в розмірі 75779 (сімдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ42640371, адреса місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич