16.07.26
33/812/303/26

Справа №489/3987/26
Провадження № 33/812/303/26
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 липня 2026 року        м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мозжеріна Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Мозжеріна Юрія Сергійовича, на постанову, яку ухвалив суддя Інгульського районного суду м. Миколаєва Рибіцька К.О. у приміщенні цього ж суду 23 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працює: старший інспектор-черговий ВП №4 МРУП у Миколаївській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №654633 від 01 травня 2026 року водій ОСОБА_1 01 травня 2026 р. о 15:25 год. у м. Миколаєві по пр. Центральному, 265 керував транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу DRAGER «ALKOTEST» №7510 ARMF-0278, тест №211, результат якого встановив 1,80 проміле. Від проходження огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР у лікаря-нарколога відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9-А Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 
Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва.
Постановою судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2026 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 665 грн. 60 коп.
Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Мозжеріна Ю.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі – закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд як на докази по справі посилається на протокол про адміністративне правопорушення від 01 травня 2026 р. ЕПР1 №654633 та відеозапис з нагрудного реєстратора, доданого до матеріалів справи. Проте, захисник наголошує, що адміністративний протокол сам по собі, без додаткових доказів, не може слугувати єдиним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Захисник зазначає, що відеозаписом бодікамери поліцейського не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, момент його зупинки або виходу з авто з ознакам сп`яніння. Відео зокрема підтверджує те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 01 травня 2026 р. о 15:25 год., як вказано в самому протоколі. Свідків чи потерпілих в протоколі не зазначено, тобто незацікавлених осіб, які б могли підтвердити керування ОСОБА_1 автомобілем в стані сп`яніння, немає або не встановлені, доказів що саме він керує авто не має, є відео коли ОСОБА_1 знаходиться біля авто, проте факт керування запис не підтверджує. Крім того, згідно п.п. 6 та 7 розділу 1 Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема зазначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Проте, факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 також відеозаписом не підтверджено. У зв`язку з чим, адвокат Мозжерін Ю.С. вважає складений відносно ОСОБА_1 протокол таким, що не відповідає вимогам закону. Також, на думку захисника, суд порушив практику ЕСПЛ щодо відшукування доказів на користь «обвинувачення», перебирання на себе «функції обвинувачення» порушенням права принципу рівності сторін процесу, стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Так, адвокат вважає, що суд, опитуючи  ОСОБА_1  за обставинами справи, задаючи йому детальні запитання щодо вживання ним алкогольних напоїв, намагався зробити так, щоб він виправдовувався, тоді як обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.
Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі – Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно частин 1-3 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Порядок огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, врегульований також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі – Порядок).
Так, відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Аналогічні положення викладені у п. 2 Порядку.
Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю проаналізованих судом першої інстанції зібраних органом поліції доказів, які є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою:
- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №654633 від 01 травня 2026 року, в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 01 травня 2026 р. о 15:25 год. у м. Миколаєві по пр. Центральному, 265, керував транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу DRAGER «ALKOTEST» №7510 ARMF-0278, тест №211, результат якого встановив 1,80 проміле. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП МОЦПЗ МОР у лікаря нарколога відмовився. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень;
- роздруківкою результату проходження ОСОБА_1 алкотеста на місці зупинки транспортного засобу, який проведений поліцейським 01 травня 2026 р. за допомогою газоаналізатору ALCOTEST 7510, результат якого становить 1,80 ‰;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , де зафіксований його результат, що становить 1,80‰, а також зазначено про згоду з результатом й містить особистий підпис ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що понижують увагу та швидкість реакції від 01 травня 2026 р., в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано, як поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , який перебуває поблизу автомобілю, про те, що він при повороті автомобілю у двір будинку не увімкнення покажчик повороту при його здійсненні та наїхав на бордюр. Під час спілкування з водієм працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (диск №1 - 01:38 хв. відео). Запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі (диск №1, 04:01 хв відео), але просив поліцейських зачекати керівництво (оскільки сам є діючим поліцейським). Після приїзду керівництва ОСОБА_1 погодився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та пройшов його, результат тесту №211 склав 1,80‰, про що було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. З результатами тесту погодився, проїхати до медичного закладу відмовився (диск №2, 29:15 хв відео). Далі поліцейські роз`яснюють ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оголошено його права (диск №21:00:40 хв відео). Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 було відсторонено (диск №2, 1:22:28 хв відео). Після чого поліцейські оформлюють протоколи про адміністративні правопорушення за участю ОСОБА_1 та ознайомлюють з їх змістом останнього. ОСОБА_1 ніяких заперечень та зауважень до протоколів не надавав.
Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.
Істотних порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено.
Так, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння здійснений за його згодою поліцейським з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатору DRAGER «ALKOTEST» №7510, роздруківка результату огляду та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 містять особистий підпис останнього, що свідчить про згоду з показниками приладу огляду. Під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими застосовано технічні засоби відеозапису, що відповідає вимогам частини 2 ст. 266 КУпАП.
В сукупності перелічені докази свідчать, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, проаналізованими та належним чином оціненими в їх сукупності та взаємозв`язку судом першої інстанції доказами підтверджено, що ОСОБА_1 було порушено п. 2.9 «а» Правил, тобто скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року).
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, момент його зупинки, зокрема поліцейським, або виходу з авто з ознаками сп`яніння на відеозаписі незафіксовано, то вони не заслуговують на увагу.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Відеозйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим відповідно до положень КУпАП, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності. Також не є обов`язковим для притягнення водія до відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, факт зупинки транспортного засобу виключно працівником поліції.
Так, як вбачається із відеозаписів, долучених поліцейськими, під час оголошення ними ОСОБА_1 про порушення Правил дорожнього руху останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом, а після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння не заперечував пройти огляд спочатку в медичному закладі, а потім остаточно погодився пройти його на місці зупинки. З результатом тесту погодився, зауважень як усних так і письмових, до порядку проведення огляду не надавав, як і пояснень чи зауважень до самого протоколу, який підписав без застережень, наполягав, що йому усе зрозуміло. Також весь час на місці події та наприкінці відеозапису під час ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №654633 від 01 травня 2026 року, підписання протоколу та вручення копії, водій ОСОБА_1 також жодного разу не заперечив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини (усно або шляхом надання письмових пояснень), а саме – перебування у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом, зокрема, не повідомляв, що вживав алкогольні напої після зупинки автомобілю. На відеозапису з бодікамери поліцейського зафіксовано також складання відносно ОСОБА_1 уповноваженим працівником поліції постанови за ст. 122 КУпАП через порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (підпункт «б» пункту 9.2 Правил), що і стало, як пояснив поліцейський, безпосередньою причиною зупинки автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , після чого були виявлені ознаки сп`яніння у водія. Ці обставини ОСОБА_1 також на відеозапису не спростовував, заперечував лише факт невиконання вимог підпункту «б» пункту 9.2 Правил.
Тому у сукупності наведені докази, поведінка ОСОБА_1 під час складання матеріалів про адміністративні правопорушення, підтверджують висновок суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Викладена ним версія події, а саме, що він вживав алкогольні напої після зупинки автомобілю, викладена ним лише під час розгляду справи судом, обґрунтовано не взята судом першої інстанції до уваги. 
Так, у судовому засіданні 17 червня 2026 року ОСОБА_1 підтверджував факт керування автомобілем та порушення вимог Правил (не включеного повороту при в`їзді до двору), а також зазначив, що 100 г горілки випив після того як припаркував транспортний засіб. При цьому його пояснення були суперечливими щодо послідовності подій та апеляційний суд погоджується з оцінкою суду першої інстанції про те, що маючи значний життєвий та професійний досвід як працівник поліції, розуміючи тяжкість звинувачення у вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, будучи обізнаним щодо процедури проведення огляду та свої права, у присутності свого керівництва, ОСОБА_1 вочевидь мав можливість викласти патрульним свою версію подій, щоб могло спонукати поліцейських до її перевірки, натомість розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд та не заперечував висунутого звинувачення.
Аргумент захисника про «перебирання» суддею першої інстанції функції обвинувачення апеляційний суд відхиляє як безпідставний.
Так, як убачається з матеріалів справи, її розглянуто судом першої інстанції в межах доказів, зібраних та долучених органом патрульної поліції. Суд нових доказів не збирав, до справи не долучав і оцінку їм, відповідно не давав. Запитання судді першої інстанції з метою уточнення позиції ОСОБА_1 щодо фактичних обставин не свідчить про збирання нових доказів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Тобто належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №654633.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Між тим, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений правомірно проведеним оглядом на стан сп`яніння, а доказів, які б доводили версію подій, викладену в суді ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Мозжеріна Юрія Сергійовича залишити без задоволення, постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна