Справа № 346/3050/26
Провадження № 2-о/346/213/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 липня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Сольського В.В.,
за участю: секретаря судових засідань – Пігуляк В.В.,
представника заявника – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа: Отинійська селищна рада, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту родинних відносин, - 
В С Т А Н О В И В:
12 червня 2026 року ОСОБА_2 звернувся до Коломийського міськрайонного суду із заявою в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Він залишив заповіт, яким все своє майно заповів заявнику та брату заявника – ОСОБА_3 . Після смерті батька – ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом, яка складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . Рідний брат заявника не претендує на спадщину. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Галайчук О.Л. із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва йому відмовлено, оскільки останній в шестимісячний строк не написав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не був зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 , де проживав спадкодавець – батько заявника. Крім того, в наданих документах виявилися розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено – ОСОБА_4 , а у свідоцтві про народження заявника в графі батько зазначено – ОСОБА_4 , що унеможливлює встановити родинні відносини.
За зазначених обставин, заявник просить встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та встановити факт, що заявник є сином ОСОБА_4 як такі, що матимуть для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати право на спадкування за законом та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно покійного батька.
Ухвалою суду від 15 червня 2026 року у справі було відкрито окреме провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. 
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 23 червня 2026 року подав заяву, в якій зазначив, що на спадкове майно після смерті батька не претендує, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Просив розглядати справу без його участі. 
Представник заінтересованої особи Отинійської селищної ради не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. 03.07.2026 року подав заяву в якій розгляд справи просить проводити за їх відсутності, щодо вимог за заявою не заперечує.
Заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 . Батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений 08 лютого 2000 року секретарем Воронської сільської ради Коломийського району та зареєстрований в реєстрі за № 6, яким все своє майно заповів своїм синам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 07 лютого 1958 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ».
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .
Згідно архівної довідки від 06 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Ворона Тлумацького повіту (нині Коломийському району), хрещений 06 січня 1934 року у церкві с. Ворона.
Згідно довідки на спадкування від 07 травня 2026 року № 188 встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 із 21.01.1978 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . У будинку також були зареєстровані: дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_8 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 грудня 2021 року встановлено факт, що ОСОБА_5 була матір`ю ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом, яка складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 січня 1988 року.
Заявник звернувся до приватного нотаріуса Галайчук О.Л. із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва йому відмовлено, оскільки останній в шестимісячний строк не написав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не був зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 , де проживав спадкодавець – батько заявника. Крім того, в наданих документах виявилися розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено – ОСОБА_4 , а у свідоцтві про народження заявника в графі батько зазначено – ОСОБА_4 , що унеможливлює встановити родинні відносини. Заявнику необхідно пред`явити відповідне рішення суду, яким встановлено факт, що має юридичне значення.
Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявник претендуючи на спадкове майно померлого батька ОСОБА_4 , намагався у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, що мало наслідком його подальше звернення до суду задля встановлення факту його постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття ним спадщини та повторного звернення до нотаріальної контори.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.
Згідно наданих заявником документів, судом встановлено, що у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено – ОСОБА_4 , а у свідоцтві про народження заявника в графі «батько» зазначено – ОСОБА_4 .
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зібрані та представлені в справі докази є належними та допустимими і в достатній мірі підтверджують родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як сином та батьком.
Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). 
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. 
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. 
Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 21 травня 2007 року. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 допомагав своїм батькам до їхньої смерті, мати заявника померла в 2013 році, а батько в 2014 році. Заявник проживав з батьками постійно з 2010-2011 року, жили в АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 допомагав батькам по господарству, доглядав сад та город.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 з батьками. В останні роки життя батьків заявник проживав разом із ними, бо вони потребували допомоги. Батько заявника помер в 2014 році. Свідок приходив до них в гості, вони дружили. У батьків ОСОБА_2 був город і сад, і він допомагав по господарству та жив до смерті батька з ним приблизно 9 років.
Вищевказані пояснення свідків узгоджуються з даними, які досліджені судом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. 
З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даних фактів породжуватиме для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_2 задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи: 
Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , житель: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Отинійська селищна рада, місцезнаходження: с-ще Отинія, вул. Шевченка, буд.2, код ЄДРПОУ 04356705.
Заінтересована особа:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , житель: АДРЕСА_3 . 

Суддя: 	Сольський В. В.