Справа № 420/15551/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 28.05.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене витягом з протоколу №23/975 від 19.04.2024 року, в частині призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 1 860 750 грн;
2. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до п. 2 Постанови КМУ №168 у розмірі 15 000 000 грн з урахуванням раніше виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Серія ІІІ- НОМЕР_1 , є сином ОСОБА_1 . Солдат ОСОБА_2 , кулеметник 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , в період з 02.04.2022 по 15.05.2022, з 19.05.2022 по 30.07.2022, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в Донецькій області, Дніпропетровської області та Запорізької області. Дане твердження підтверджується Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України за № 1384 від 26.11.2022.
Згідно Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років, про що 04.08.2022 складено відповідний актовий запис № 1586 Олекандрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Серії НОМЕР_3 . Смерть військовослужбовця пов`язання з проходженням військової служби у зоні бойових дій. Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.08.2022 за № 260 про результати службового розслідування, а саме наказано визнати настання смерті кулеметника 1 відділення 3 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 внаслідок загального захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до Повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 294 від 05.08.2022, син ОСОБА_1 , кулеметник 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 30.07.2022 під час знаходження на бойових позиціях. Згідно з Актом службового розслідування від 30.08.2022, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 , 29.07.2022 близько 23:50 у районі розташування ротного опорного пункту солдат ОСОБА_2 був виявлений без ознак життя. Також, визнано, що настання смерті кулеметника 1 відділення 3 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 внаслідок загального захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до відповіді Синельниківського районного відділення КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 27.09.2023 за № 78, повідомлено наступне: за результатами судово-токсикологічного дослідження крові із трупа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти/ Акт 39582 від 13.08.2022 р./ А також, зазначено, що на момент проведення експертизи трупу в морзі, в постанові слідчого питання щодо наявності в організмі ОСОБА_2 наркотичних засобів не ставилися, тому відповідне судово токсикологічне дослідження не проводилося. Таким чином, смерть військовослужбовця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто підпадає під дію п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, якою передбачено виплату членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень.
Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Ухвалою судді від 28.05.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду позовної заяви з вимогами, викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України, шляхом визначення в ній, які саме протиправні, на його переконання, рішення, дії та бездіяльність, кожного з відповідачів призвели до порушення його прав та оскаржуються ним до суду.
01.06.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грішиної В.О. надійшла заява (вх. №ЕС/60451/26) про долучення в якості додатку позовної заяви в новій редакції, в якій ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено в статусі третьої особи.
Ухвалою судді від 10.06.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 10.07.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 5-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду надання заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
22.07.2026 суд ухвалив клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Грішиної В.О. надійшла заява (вх. №ЕС/80055/26 від 15.07.2026) про поновлення строку звернення до суду – задовольнити; поновити ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду; продовжити розгляд справи №420/15551/26
24.06.2026 до суду надійшли пояснення третьої особи, у яких заявник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що за результатами розгляду наданих документів Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 19.04.2024 року (протокол № 23/975) було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному Постановою № 975, яку ОСОБА_1 по факту вже отримала. Відповідно до пункту 12 Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 за № 564, рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку. ОСОБА_1 не оскаржила зазначене вище рішення Комісії (протокол № 23/975), а отже вона із ним погодилася, як погодилася і з підставами призначення їй вказаної вище державної допомоги.
26.06.206 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
26.06.2026 від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що оскільки солдат ОСОБА_2 помер внаслідок ЗАХВОРЮВАННЯ, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання та розмір одноразової грошової допомоги визначається відповідно до п. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975.
30.06.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій заявник на позовних вимогах наполягає.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.
Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Серія ІІІ- НОМЕР_1 , є сином ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за № 1384 від 26.11.2022, солдат ОСОБА_2 , в період з 02.04.2022 по 15.05.2022, з 19.05.2022 по 30.07.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Дніпропетровської області та Запорізької області. 
Згідно Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років, про що, 04.08.2022 складено відповідний актовий запис № 1586 Олекандрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Серії НОМЕР_3 . 
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 290 від 31.07.2022, смерть солдата ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, а саме легенево-серцева недостатність та тромбоемболія легеневої артерії. Смерть військовослужбовця пов`язання з проходженням військової служби у зоні бойових дій. 
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.08.2022 за № 260 про результати службового розслідування, а саме наказано визнати настання смерті кулеметника 1 відділення 3 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 внаслідок загального захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 294 від 05.08.2022, син ОСОБА_1 , кулеметник 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 під час знаходження на бойових позиціях біля населеного пункту Новоіванівка помер від тромбоемболії легеневої артерії (ТЕЛА). 
Згідно з Актом службового розслідування від 30.08.2022, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 , 29.07.2022 близько 23:50 у районі розташування ротного опорного пункту солдат ОСОБА_2 був виявлений без ознак життя. Також, визнано, що настання смерті солдата ОСОБА_2 внаслідок загального захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 
Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.09.2022 за № 162 у зв`язку зі смертю (з загибеллю) солдата ОСОБА_2 , кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, було виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 та всіх видів грошового забезпечення з 29.07.2022 та зазначено, що смерть пов`язана з проходженням військової служби. 
Згідно Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 3338 від 24.12.2022, захворювання солдата ОСОБА_2 , 1985 р.н., «Тромбоемболія легеневої артерії. Легенево-серцева недостатність. Смерть у зоні проведення бойових дій (30.07.2022)», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 04.08.2022, лікарським свідоцтвом про смерть №290 від 31.07.2022 – Захворювання, яке призвело до смерті, так, пов`язане із захистом Батьківщини. 
Відповідно до відповіді Синельниківського районного відділення КЗ “Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи” ДОР” від 27.09.2023 за № 78, повідомлено наступне: за результатами судово-токсикологічного дослідження крові із трупа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти/ Акт 39582 від 13.08.2022, а також, зазначено, що на момент проведення експертизи трупу в морзі, в постанові слідчого питання щодо наявності в організмі ОСОБА_2 наркотичних засобів не ставилися, тому відповідне судово токсикологічне дослідження не проводилося.
16.01.2023 ОСОБА_1 , було подано заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю: 30.07.2022, сина солдата ОСОБА_2 , виплату здійснити через АТ “Ощадбанк” НОМЕР_4 .
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19.04.2024 № 23/975, розглянувши подані документи, комісія дійшла до висновку про призначення одноразової грошової допомоги: 41. Матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 04.08.2022 - в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022), в сумі 1860750 (один мільйон вісімсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Як вважає позивач, Комісія Міністерства оборони України дійшла помилкового висновку щодо відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №168, оскільки наявний у матеріалах справи висновок ВЛК прямо підтверджує причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, із захистом Батьківщини.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду.
Вирішуючи дану справу, суд виходить з такого.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1 пункту другого статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Звідси слідує, що подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Виходячи з такого законодавчого врегулювання, вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Згідно з пунктом 3 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1, 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, якою затверджено відповідний Порядок (надалі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За пунктом 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть); у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, у редакції, чинній станом на час звернення позивача із заявою про виплату допомоги), пунктом 2 якої установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Також пунктом 2 Постанови №168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Отже, Постанова №168 є нормативно-правовим актом, який встановлює право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, у період дії воєнного стану. При цьому виплата збільшеного до 15 000 000 грн. розміру одноразової допомоги згідно пункту 2 Постанови №168, передбачена для сімей військовослужбовців лише у двох випадках: 1) у разі загибелі військовослужбовця; 2) у разі, якщо військовослужбовець помер внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок (у постановах від 29.03.2024 (справа № 440/3321/23) від 21.08.2024 (справа № 160/20229/22), від 18.11.2024 (справа №240/1743/24), відповідно до якого питання розміру допомоги визначається окремо та залежить від окремих чинників (умов), а саме:
у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (абзац 1 пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»);
у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (абзац 2 пункту «а» частини першої стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»);
у розмірі 15 000 000 грн на період дії воєнного стану для сімей загиблих осіб (абз. 1 п. 2 Постанови №168). Також, сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абзац шостий пункту 2 Постанови №168).
Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного із яких чітко визначені на законодавчому рівні умови призначення та виплати.
Так, на відміну від Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, через те, що розмір допомоги у сумі 15 000 000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та виключно для сімей загиблих військовослужбовців, а також померлих, але внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
З матеріалів справи встановлено, що відсутні будь-які відомості про отримання солдатом ОСОБА_2 за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва), від яких могла настати його смерть.
Військово-лікарською комісією встановлено, що причиною смерті стало не поранення, а захворювання.
Суд, врахувавши законодавче врегулювання підстав призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975 та Постановою № 168, враховує фактичні обставини справи, які свідчать про те, що смерть військовослужбовця пов`язана саме із захворюванням, а не настала у наслідок поранення.
Суд зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.06.2026 у справі № 620/10029/24, при розгляді подібних спірних правовідносин, сформувала наступні висновки:
1. Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
2. Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
3. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
4. Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.
5. За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.
Застосовуючи ці висновки в контексті обставин розглядуваної справи, враховуючи те, що солдат ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер внаслідок захворювання, відповідно він не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців, що давало б позивачам право на отримання допомоги у збільшеному розмірі.
Відтак позивачем помилково ототожнюється поняття «загибель (смерть) внаслідок поранення» із «смертю внаслідок захворювання».
Суд зауважує, що є помилковим посилання на те, що оскільки загибель (смерть) солдата ОСОБА_2 відбулася у період воєнного часу та настала у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, позивач має право на одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою №168.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Підсумовуючи наведене, з огляду на зміст предмету позову, що визначений позивачем, підстави для задоволення похідної позовної вимоги без вирішення основної у суду відсутні.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що смерть солдата ОСОБА_2 настала внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), а тому рішення про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 16, пункту 1 статті 16-1 та пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підпункту 1 пункту 4, пункту 5 Порядку № 975, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть є правомірним, натомість у позивачки відсутні правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 внаслідок захворювання та причин смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 15 000 000 грн.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Відповідач - Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, код ЄДРПОУ 00034022); 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.