КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2026 року справа №320/21296/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження, у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.03.2023 № 563/ж10/31-00-04-02-01, №565/ж10/31-00-04-02-01.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чим порушують права та законні інтереси позивача. Також представник позивача наголосив, що висновки податкового органу щодо неможливості підтвердити походження товарів/послуг, отриманих від контрагентів, сформовані за результатом перевірки позивача, не відповідають дійсності та ґрунтуються на припущеннях перевіряючих, оскільки спростовуються належно оформленими первинним документами, тож прийняті на підставі таких висновків спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними. Одночасно представник позивача зазначив, що статус своїх контрагентів, їх правосуб`єктність та репутацію на ринку України позивач перевірив перед початком співпраці. Також позивач запитав у потенційних контрагентів статутні документи та документи на підтвердження їх ресурсів. У зв`язку з наведеним у позивач були відсутні підстави сумніватися у добросовісності обраних для співпраці контрагентів. Також представник позивача зауважив на нікчемності наслідків перевірки, оскільки відповідачем порушені межі проведення перевірки, встановлені підпунктом 78.1.8. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України. 
Представником відповідача подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним податковим законодавством, за результатом перевірки позивача, якою виявлено завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, внаслідок взаємовідносин з контрагентами, які не мають земельних та інших ресурсів по ланцюгу постачання для забезпечення взаємовідносин з позивачем. 
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій наголошено, що відповідачем не спростовано доводи позивача, наведені у позовній заяві, а також не наведено аргументів і не подано доказів, які б могли бути підставою для невизнання господарських операцій позивача з контрагентами. Натомість відповідачем у відзиві фактично технічно відтворено зміст акту перевірки, без зазначення заперечень щодо наведених позивачем у позовній заяві обставин та правових підстав позову. 
Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Наказом ЦМУ ДПС по роботі з ВПП від 21.12.2022 № 225/ж1, керуючись пп.20.1.4. п.20.1. ст.20, пп.78.1.8. п.78.1. ст.78, п.82.2. ст.82, пп.69.2. п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2022 року (від 18.11.2022 вх. № 9245762148) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
ЦМУ ДПС по роботі з ВПП провело позапланову виїзну документальну
перевірку позивача з питання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить 100 тис. грн по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2022 року (від
18.11.2022 вх.№ 9245762148) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатом якої складено акт від 17.02.2023 №319/Ж5/31-00-04-02-01/20027449 (далі - Акт), яким зафіксовано, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у декларації за жовтень 2022 року, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків п.44.1 ст.44, п.192.1 ст.192, пп.198.1, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4, п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, п.5 Розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 № 21, в результаті чого, у відповідності до п.200.14 ст. 200 Податкового кодексу України:
1. завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2022 року у сумі 31 334 292 грн, з них: 
- завищено від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації), що призвело до завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 8 137 427 грн.
- завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість на розрахунковий рахунок на 23 196 865 грн;
2. відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у сумі 13 278 703,4 грн. 
Такі висновки сформовані відповідачем на підстави таких обставин. 
Зі змісту Акту вбачається, що позивач має виробничі потужності та трудові ресурси для провадження господарської діяльності (основні засоби, транспортні засоби, машини та обладнання, земельні ділянки, приміщення, людський капітал). 
Перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б)) по Декларації за жовтень 2022 року не встановлено порушень податкового
законодавства.
Перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) Декларації встановлено її завищення на 31 334 292 грн., що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 та 21 Декларації.
Згідно з даними декларації платника податків за жовтень 2022 року № 9245762148 ід 18.11.2022, Товариством задекларовано: усього податкових зобов`язань (р 9) – 17337239 грн; усього податкового кредиту (р17) – 990416610 грн; від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного період (р19) – 973082371 грн; сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 201.3 статті 201 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації – (р 20) 973082371 грн, яка: підлягає бюджетному відшкодуванню (р 20.2.) – 299763410 грн; на рахунок платника у банку - (р 20.2.1) – 299763410 грн; зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р 20.3.) – 673318961 грн; сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду - 673318961 грн.
Причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за жовтень 2022 року є:
- здійснення експортних операцій сільськогосподарської продукції в сумі 2 601 568 956 грн, що становлять 96% від загального обсягу постачання у жовтні 2022 року, які згідно чинного законодавства оподатковуються податком за ставкою 0%;
- придбання на митній території України ТМЦ у жовтні 2022 року на суму ПДВ 360236319 грн;
- від`ємне значення, що включено до складу податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду на суму 673 318 961 грн.
Охопленому перевіркою звітному періоді платник податків оформляв взаємовідносини із ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, а саме з: ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» (листопад – грудень 2022 року) на суму 9804825 грн (ПДВ - 1204101); з ТОВ ФІРМА «АДВЕРС» (січень-липень 2022 року) на суму 37609489 грн (ПДВ – 7421046 грн); з ТОВ «Комерс Сіті Дніпро» (вересень – жовтень 2022 року) на суму 62573002 грн (ПДВ 10 428 834 грн); з ТОВ «МЕГА-БУД Україна» (січень-вересень 2022 року) на суму 14064526 грн (ПДВ – 2344087 грн); з ТОВ «ОЛВІ ГРУП УКРАЇНА»(вересень 2022 року) на суму 2424422 грн (ПДВ – 404070 грн); з ФГ «САПФІР-М.М.» (листопад 2021 року) на суму 767960 грн (ПДВ – 94311 грн); з TOB «АГРОПРОМИСЛОВИЙ КОМПЛЕКС СПАСЬКИЙ» (вересень-жовтень 2022 року) на суму 29927 935 грн (ПДВ - 3 675 361 грн); СТОВ «Мрія» (жовтень 2022 року) на суму 52440515 грн (ПДВ – 6440063 грн).
Взаємовідносини зі вказаними контрагентами оформлювалися первинними документами (договорами, видатковими накладеними, товарно-транспортними накладними, актами наданих послуг, податковими накладними), які досліджувалися податковим органом під час перевірки.
Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних, по взаємовідносинах позивача з ПП «ХЛІБОПРОДУКТ», що приймають участь у формуванні податкового кредиту, на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні за листопад-грудень 2021 року на реалізацію сільськогосподарської продукції – соняшник українського походження урожаю 2021 року в кількості 269,86 тон; кукурудза 3 класу для кормових потреб українського походження урожаю 2021 року в кількості 385,34 т на загальну суму 9 804 824,6 грн, в т.ч. ПДВ - 1 204 101,28 грн.
Разом з тим, по ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» податковим органом прийнято рішення про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 21.06.2022 за № 9088323770 врахованої згідно з рішенням комісії від 23.06.2022 №6952894/30397534 з підстави «наявність в контролюючих органах інформації, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій».
Перевіркою встановлено, що ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» для вирощування заявленого обсягу зернових необхідно мати в користуванні щонайменше 5738 га при фактичній наявності 1460 га (перевищення майже в 4 рази) земельних ділянок, у т.ч. для кукурудзи - 1221 га, пшениці - 1045 га, соняшник - 2438 га, ячмінь - 430 га, ріпак - 604 га. 
З урахуванням відсутності придбання ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» зазначеної сільськогосподарської продукції згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних та відсутністю придбання у неплатників ПДВ проведеною документальною перевіркою встановлено факт перевищення реалізації над фактично вирощеною сільськогосподарською продукцією. ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» в свою чергу формує податковий кредит та суму ліміту для подальшої можливості виписки податкових накладних за рахунок придбання в значній кількості автошин, дизельного палива, запчастин та добрив, без подальшої реалізації та можливості використання у господарській діяльності.
Враховуючи вищезазначене, встановлено: неможливістю вирощування ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» с/г продукції в 2021 році у задекларованих обсягах, у зв`язку із відсутністю земельних ділянок у достатньої кількості; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі зазначеному платником податків в документах обліку, а саме: не встановлено джерела походження товару, реального виробника сільськогосподарської продукції врожаю 2021 року; не встановлено виробників сільськогосподарської продукції через відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу придбання між підприємствами-постачальниками.
За результатами проведеної перевірки наданих первинних документів, даних, що містяться в інформаційних системах ДПС, аналізу ланцюгів постачання та інших відомостей, отриманих в ході проведення контрольно-перевірочних заходів не можливо підтвердити реальне виконання зобов`язань перед позивачем від ПП «ХЛІБОПРОДУКТ», що виступав виробником сільськогосподарської продукції.
По взаємовідносинам з ТОВ ФІРМА «АДВЕРС», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на реалізацію соняшнику та послуги зберігання, транспортування сільськогосподарської продукції – соняшника урожаю 2021 року, податковим органом встановлено, що щодо вказаного платника податків прийняті рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості. За результатами податкового контролю встановлено, що у ТОВ ФІРМА «АДВЕРС» відсутнє придбання соняшника та будь-яких сільськогосподарських культур. Водночас встановлено факти виписки ТОВ ФІРМА «АДВЕРС» податкових накладних по прийманню соняшника (83 відсотка від загальної кількості прийнятого соняшника врожаю 2021 року) без встановлення факту
його фактичного походження (вирощення). Таким чином перевіркою встановлено: не встановлено джерела походження товару, реального виробника сільськогосподарської продукції; не встановлено виробників сільськогосподарської продукції через відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу придання між підприємствами-постачальниками. 
За результатами проведеної перевірки наданих первинних документів, даних, що містяться в інформаційних системах ДПС, аналізу ланцюгів постачання та інших відомостей, отриманих в ході проведення контрольно-перевірочних заходів не можливо підтвердити реальне виконання зобов`язань перед позивачем від ТОВ ФІРМА «АДВЕРС», що виступав посередником та здійснював придбання сільськогосподарської продукції.
По взаємовідносинам позивача з ТОВ «Комерс Сіті Дніпро», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги з транспортно-експедиторського обслуговування по перевезенню насіння с/г продукції (ріпаку, кукурудзи, пшениці), в ході перевірки не отримано інформації про послуги з приймання продукції від первинного постачальника, її переоформлення на елеваторах на адресу позивача, походження перевезеної сільськогосподарської продукції, здійсненої ТОВ «Комерс Сіті Дніпро», що є запорукою підтвердження законності її походження. Таким чином, в ході перевірки не отримано інформації про послуги з приймання продукції від первинного постачальника, її переоформлення на елеваторах на адресу ТОВ «АДМ ЮКРЕЙН», походження перевезеної сільськогосподарської продукції, здійсненої ТОВ «Комерс Сіті Дніпро», що є запорукою підтвердження законності її походження. Натомість по контрагенту ТОВ «Комерс Сіті Дніпро» встановлено, що не підтверджено факт надання послуг транспортного експедирування перевезень вантажів залізничним транспортом на адресу позивача. 
По взаємовідносинам позивача з ТОВ «МЕГА-БУД Україна», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги з перевезення сільськогосподарської продукції (насіння ріпаку, соняшнику, пшениці, кукурудзи). Натомість зазначені в ТТН події у більшості не є працівниками ТОВ «МЕГА-БУД Україна», а саме товариство не має на балансі зареєстрованих транспортних засобів. Окрім того, щодо ТОВ «МЕГА-БУД Україна» податковим органом прийнято рішення про віднесення до критеріїв ризиковості. Згідно баз даних ДПС встановлено, що ТОВ «МЕГА-БУД Україна» у вересні-жовтні 2022 року звільнило всіх правників та почало свою діяльність з вересня 2022 року по типу (схемі) діяльності та формування суму ліміту для виписки податкових накладних, в т.ч. за рахунок оформлення операцій з придбання будівельних матеріалів. Таким чином, проведеною перевіркою встановлено обставини неможливості реального здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів та необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності. За результатами проведеної перевірки наданих первинних документів, даних, що містяться в інформаційних системах ДПС, аналізу ланцюгів постачання та інших відомостей, отриманих в ході проведення контрольно-перевірочних заходів не можливо підтвердити реальне виконання зобов`язань перед позивачем від ТОВ «МЕГА-БУД Україна» що згідно наданих документів виступав перевізником сільськогосподарської продукції.
По взаємовідносинам позивача з ТОВ «ОЛВІ ГРУП УКРАЇНА», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги по перевезенню соняшника встановлено, що товаро-транспортні документи оформлені формально. Саме товариство має статус такого, що задіяне у здійсненні ризикових операцій. У зв`язку з наведеним відповідач в ході перевірки дійшов висновку, що факт надання послуг транспортного перевезення вантажів за умовами договору між позивачем та ТОВ «ОЛВІ ГРУП УКРАЇНА», згідно виписаних та зареєстрованих податкових накладних, не підтверджується. 
По взаємовідносинам позивача з ФГ «САПФІР-М.М.», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги по реалізації сільськогосподарської продукції, перевіряючими встановлено, що для вирощування реалізованого обсягу зернових ФГ «САПФІР-М.М.» необхідно мати в користуванні щонайменше 2 982,84 га землі, а саме для вирощування: пшениці - 257,86 га, кукурудзи - 428,36 га, кользи (ріпак ярий) - 702,8 га, соняшнику - 1593,82га, що значно перевищує фактично задекларовані підприємством показники наявної площі земельних ділянок. З урахуванням відсутності придбання ФГ «САПФІР-М.М.» кількості зазначеної сільськогосподарської продукції згідно з Єдиним реєстром податкових накладних проведеною документальною перевіркою встановлено факт перевищення реалізації над фактично вирощеною сільськогосподарською продукцією. Натомість ФГ «САПФІР - М.М.» формує податковий кредит та суму ліміту для подальшої можливості виписки податкових накладних за рахунок придбання в значній кількості шин для сільськогосподарської техніки, дизельного палива, запчастин та добрив, тисячі одиниць робочого одягу, тощо, без подальшої реалізації та можливості використання такої кількості у господарській діяльності. Окрім того, за даними систем ДПС України по ФГ «САПФІР- М.М.» прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку. Таким чином встановлено неможливістю вирощування ФГ «САПФІР-М.М.» с/г продукції в 2021 році у задекларованих обсягах, у зв`язку із відсутністю земельних ділянок у достатньої кількості; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі зазначеному платником податків в документах обліку; не встановлено джерела походження сільськогосподарської продукції врожаю 2021 року; не встановлено виробників сільськогосподарської продукції через відсутність факту підтвердження реалізації по ланцюгу придання між підприємствами-постачальниками.
По взаємовідносинам позивача з TOB «АГРОПРОМИСЛОВИЙ КОМПЛЕКС СПАСЬКИЙ», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги по реалізації сільськогосподарської продукції, перевіряючими встановлено, що відносно підприємства прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку. Також встановлено, що факт походження сільськогосподарської продукції з поставкою на адресу позивача не підтверджується. 
По взаємовідносинам позивача з СТОВ «Мрія», яким на адресу позивача виписано та зареєстровано податкові накладні на послуги по реалізації сільськогосподарської продукції (насіння ріпаку), перевіряючими встановлено, що товаро-транспортні документи оформлені формально. Факт надходження товару «насіння ріпаку врожаю 2022 року» до місця поставки, визначеного умовами договору з позивачем, згідно з наданими первинними документами сільськогосподарської продукції від СТОВ «Мрія» до позивача не підтверджується.
Виходячи з наведеного в сукупності відповідач виснував, що якщо фактичного здійснення операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи вищенаведене відповідач виснував, що позивач при виборі контрагентів не керувався належною обачністю та не здійснив належної перевірки податкової доброчесності контрагентів, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ, завищення суми бюджетного відшкодування та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. При цьому, Товариство могло дотриматися правил і норм визначених Податковим кодексом України, однак, вказаного не здійснило та не виконало свого податкового обов`язку.
Не погоджуючись з висновками Акту позивачем подавалися відповідач заперечення до Акту, за результатами розгляду яких відповідач листом від 17.03.2023 № 215/ж12/31-0004-02-01, висновки в частині неможливості підтвердити походження товарів від контрагентів залишені без змін.
На підставі Акту відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:
- від 24.03.2023 № 563/ж10/31-00-04-02-01, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 11 839 752 грн та застосовано фінансові санкції у розмірі 5 919 876 грн;
- від 24.03.2023 № 565/ж10/31-00-04-02-01, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 8 137 427 грн.
Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого. 
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
У свою чергу, за приписами частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі – Кодекс).
За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
У свою чергу, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1., 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Кодексу).
Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Відповідно до підпунктів 14.1.18., 14.1.36., 14.1.178., 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податок на додану вартість – непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.1. статті 198 Кодексу, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: 
а) придбання або виготовлення товарів та послуг; 
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); 
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; 
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2. статті 198 Кодексу).
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 198.2. статті 198 Кодексу).
Пунктом 198.3. статті 198 Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6. статті 198 Кодексу).
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пунктів 200.1., 200.2., 200.4. статті 200 Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7. статті 200 Кодексу).
До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (пункт 200.8. статті 200 Кодексу).
Відповідно до пункту 200.14 статті 200 Кодексу, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган, у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.
Отже, наведені норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит/бюджетне відшкодування по придбанню товарів (робіт, послуг) у зв`язку з їх реальним придбанням та на підставі відповідних первинних документів, у тому числі, податкових накладних, розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є первинний документ, який складається під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
У свою чергу, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV).
Закон № 996-XIV визначає такі поняття, зокрема: активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності для розпорядників бюджетних коштів, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, розроблений на основі міжнародних стандартів бухгалтерського обліку для державного сектору та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.
Частиною другою статті 3 Закону № 996-XIV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
За приписами пунктів 2.1., 2.3., 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Отже, формування показників доходів, витрат та зобов`язань, при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на додану вартість за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Одночасно, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для врахування їх у податковому та бухгалтерському обліку, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. 
При цьому суд зауважує, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Отже, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. 
Вказана правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 814/328/15.
Таким чином, за умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженими (правомірними), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Наведене узгоджується, як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Кодексу, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Кодексом або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено саме на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував свої дані податкового обліку, не відповідають дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень як протиправних, прийнятих контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.
Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.
Визначальним щодо податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є сукупність обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.
Отже висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 у справі №908/1719/21(908/2090/21).
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач є належним чином зареєстрованою юридичною особою та має ресурси і основі засоби для здійснення господарської діяльності.
На підставі належно складених первинних документів (договорів, актів, податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних, залізничних накладних, платіжних документів, виписок банків тощо), оформлених за результатами господарських операцій з контрагентами – ПП «ХЛІБОПРОДУКТ», ТОВ ФІРМА «АДВЕРС», ТОВ «Комерс Сіті Дніпро», ТОВ «МЕГА-БУД Україна», ТОВ «ОЛВІ ГРУП УКРАЇНА», ФГ «САПФІР-М.М.»,TOB «АГРОПРОМИСЛОВИЙ КОМПЛЕКС СПАСЬКИЙ», СТОВ «Мрія», позивач задекларував податковий кредит, бюджетне відшкодування та від`ємне значення, а також відобразив їх у бухгалтерському та податковому обліку.
Виходячи з наведених положень Кодексу та обставин справи вбачається, що первинними документами, що підтверджують право позивача на податковий кредит є зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства і безпосередньо підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість. 
У свою чергу, реальність господарських операцій з контрагентами підтверджуються належним чином складеними первинними документами, а саме: договорами, актами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями. 
При цьому судом встановлено, що за результатом господарських операцій позивача з контрагентами, усі виписані ними податкові накладні прийняті та зареєстровані контролюючим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних, без зауважень, реєстрація податкових накладних не зупинялась/у реєстрації не відмовлялося. 
Первинні документи по взаємовідносинам з контрагентами, подавалися позивачем до перевірки, проте фактично належним чином не досліджувались, що свідчить про формалізм проведеної контролюючим органом перевірки позивача, а також відсутність мети встановлення дійсного змісту взаємовідносин позивача з контрагентами, по яким в результаті спірними податковими повідомленнями-рішеннями зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ та розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Натомість, дослідивши надані позивачем первинні документи, оформлені в результаті взаємовідносин з відповідними контрагентами, судом встановлено, що вони відповідають вимогам Кодексу, Закону № 996-XIV та Положення № 88, щодо їх складання, містять обов`язкові реквізити та підтверджують зміст здійснених господарських операцій. При цьому суд не вбачає дефектів їх складання, а відповідач не довів зворотного. 
Отже, у взаємозв`язку з вищенаведеними обставинами та нормами, здійснивши юридичний аналіз зібраних у справі доказів суд встановив, що взаємовідносини позивача з контрагентами ґрунтувалися на договірних засадах, в межах яких складалися первинні документи, форма та зміст яких відповідають вимогам податкового законодавства. Усі первинні документи по взаємовідносинам з контрагентами надавалися відповідачу позивачем під час перевірки. В Акті контролюючим органом не наведені доводи щодо недоліків або неналежного складання первинних документів (невідповідність вимогам Закону № 996-XIV) по взаємовідносинам позивача з контрагентами. Окрім того, господарські операції з контрагентами відображені позивачем належним чином у податковому та бухгалтерському обліку. Підписи представників позивача та контрагентів на первинних документах є достатнім та належним доказом приймання-передачі товарів/послуг, що свідчить про реальність таких господарських операцій. 
Натомість, обґрунтованих зауважень з посиланням на норми діючого на момент перевірки законодавства щодо дефектності первинних документів, складених за результатами взаємовідносин позивача з контрагентами, відповідачем суду не наведено. 
Суд вважає, що якщо надані первинні документи (договори, акти, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, податкові накладні) відповідають вимогам, установленим правовими нормами, зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», щодо первинних документів і не викликають сумнівів щодо їхньої достовірності, то в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Разом з тим, саме контролюючий орган має навести доводи, що платник самостійно вніс до первинних документів недостовірну інформацію щодо придбаних товарів (робіт, послуг), на підставі яких сформовано показники податкового обліку сум податкового кредиту/бюджетного відшкодування.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 16.02.2023 у справі № 804/27/17.
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведена реальність здійснених господарських операцій з контрагентами, що спростовує висновки відповідача про зворотне, покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. 
Одночасно, суд критично сприймає висновки контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, сформовані виключно на підставі аналізу зібраної узагальненої податкової інформації про контрагентів (у тому числі щодо відповідності їх критеріям ризиковості платника податку), а не на оцінці складених за результатами господарських операцій первинних документів та аналізу руху активів позивача, оскільки такий підхід суперечить положенням податкового законодавства, а також відсутні будь-які докази, які б свідчили, що вказані рішення приймалися в межах взаємовідносин контрагентів з позивачем та по здійснюваних між ними господарських операцій. 
Суд наголошує, що податкове законодавство не визначає віднесення платника податку до ризикових безумовною підставою для непідтвердження сформованого податкового кредиту/бюджетного відшкодування. Саме по собі, прийняття рішення про відповідність платника критеріям ризиковості є лише процедурою, передбаченою положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 1165.
Однак, ні в акті перевірки, ні у відзиві на позов, відповідачем не зазначаються конкретні причини (фактичні підстави) визнання контрагентів позивача «ризиковими» та їх відношення до договірних взаємовідносин з позивачем, а лише констатується прийняття щодо них відповідних рішень.
Разом з тим, усі податкові накладні, виписані контрагентами зареєстровані в ЄРПН, що не заперечується відповідачем та є ознакою підтвердженням реальності таких операцій.
Також суд наголошує, що сам по собі факт прийняття рішень про відповідність платника критеріям ризиковості платника податку не є підтвердженням безтоварності (нереальності) усіх господарських операцій, оскільки відповідні факти щодо нереальності (безтоварності) господарських операцій можна встановити виключно за результатами зустрічних звірок або документальних перевірок, а носієм доказової інформації про виявлені порушення законодавства є виключно акти перевірок, а не «податкова інформація». Проте суду відповідачем не надано доказів здійснення контролюючими органами відповідних контрольних заходів. 
Окрім того, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носять виключно інформативний характер, оскільки не ґрунтуються на безпосередньому аналізі первинних документів, а, отже, не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Натомість, як вже зазначено судом, відповідач не навів зауважень до змісту і форми наданих під час перевірки первинних документів з контрагентами. Окрім того, висновки акту перевірки не спростовують фактичного руху активів позивача за договірними взаємовідносинами з контрагентами.
Щодо доводів відповідача про недобросовісність контрагентів позивача суд зазначає, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого обов`язку передбаченого податковим законодавством або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-замовника права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 826/7270/18, від 24.01.2018 у справі №824/942/13, від 14.03.2018 у справі №803/1198/16).
Суд враховує також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, що висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій є безпідставними, оскільки фактично надані ТОВ «АТБ-маркет» до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач.
Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанови Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі № 2а-1484/12/1370 тощо).
Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутсорсингу (оренда персоналу). 
Податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону (постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №804/939/16).
В силу положень частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді даної справи суд враховує згадані у рішенні висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, норм податкового законодавства та правових позицій Верховного Суду, суд доходь висновків про те, що наведені відповідачем в акті перевірки висновки, покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішененя, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту/бюджетного відшкодування.
З наведених вище мотивів та враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає спірні податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають критеріям правомірності та підлягають скасуванню в силу своєї протиправності.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Сукупно оцінивши всі наявні у матеріалах справи докази, доводи сторін та їх правову аргументацію, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. 
У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 24.03.2023 № 563/ж10/31-00-04-02-01, № 565/ж10/31-00-04-02-01.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» судовий збір у розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.