УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

09 липня 2026 року 
м. Київ

справа №400/11037/25
адміністративне провадження № К/990/30891/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 у справі 400/11037/25 за позовом ОСОБА_1 до комісії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ЗС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про відмову позивачу у наданні статусу учасника бойових дій.
- зобов`язати Комісію Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026, в задоволенні позову відмовлено.
На адресу Верховного Суду 02.07.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 КАС України, встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу. Крім цього позивач стверджує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судами попередніх інстанцій взято до уваги, що довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 02.08.2025 року №0666/118/5849 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 04.09.2023 по 05.09.2023 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Краматорському районі Дружківської міської територіальної громади Донецької області.
Листом Військової частини НОМЕР_2 №2393/5/7/3280 від 18.09.2025 повідомлено позивача про те, що відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення районів ведення воєнний (бойових) дій від 01.10.2023 року №273, Краматорський район Дружківської міської територіальної громади в період з 04.09.2023 по 04.09.2023 не визначено районом ведення воєнних (бойових дій). 
Висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову грунтується на тому, що оскільки Дружківську міську територіальну громаду в період 04.09.2023 по 04.09.2023 не визначено районом ведення бойових дій, відсутні правові підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні наголошено, що у разі усунення виявлених підстав для відмови в наданні статусу учасника бойових дій заявник або уповноважена особа може повторно ініціювати винесення питання про надання зазначеного статусу на розгляд Комісії шляхом подання заяви до керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, в якому утворено Комісію.
Касаційна скарга у цій справі подана на судові рішення, які можуть бути оскаржені згідно із частиною 1 статті 328 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз норм процесуального права дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 4 частини четвертої статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Обґрунтовуючи наявність права на касаційне оскарження, позивач зазначає про наявність обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, а саме: справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.
Верховний Суд зауважує, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо. Проте, скаржник в касаційній скарзі не наводить вмотивованих обґрунтувань, які б давали достатні підстави вважати, що справа становить значний суспільний інтерес.
Крім цього, доводи щодо наявності виняткового значення цієї справи для позивача мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а отже, не можуть сприйматись судом як виключний випадок, та не свідчить про наявність суспільного інтересу саме у цій справі, а тому посилання скаржника в цій частині не містять достатніх обґрунтувань.
Верховний Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.
Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.
Отже, доводи скаржника про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, є необґрунтованими.
Разом з цим, підставою касаційного оскарження позивач зазначає застосування судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України). 
При цьому, обгрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач посилається на висновки, які викладено в постанові Верховного Суду від 03.06.2025 у справі №620/11392/24.
Проте, Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у наведеній ним справі, оскільки обставини цієї справи та справи, яка вказана позивачем з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.
Зокрема, у справі №620/11392/24 підставою для відмови в наданні позивачу статусу учасника бойових дій слугував висновок Комісії про відсутність документального підтвердження фактів особистої участі позивача у виконанні бойових завдань, та який мотивований тим, що надані витяги з журналу бойових дій не є належним доказом, оскільки такий журнал ведеться виключно у військових частинах та на кораблях, а інших документів, визначених Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок №413), в редакції, чинній на момент подання відповідних документів, зокрема, витягів бойових донесень, надано не було. При цьому судом касаційної інстанції наголошено, що враховуючи положення статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пунктів 4, 5 Порядку № 413, визначальною підставою для надання статусу учасника бойових дій є не формальне подання повного пакета документів, а підтвердження факту безпосередньої участі особи в бойових діях або заходах із забезпечення оборони України. Документи виступають лише засобом доведення цієї участі, а не самостійною умовою для визнання такого статусу. Відтак, формальний підхід до розгляду поданих матеріалів, без врахування їх реального змісту та обставин, що свідчать про виконання особою завдань у зоні бойових дій, є неправомірним і суперечить меті правового регулювання законодавства у сфері захисту прав ветеранів війни.
Водночас, у справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій взято до уваги, що підставою для відмови позивачу у наданні йому статусу бойових дій слугувало те, що Дружківська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області в період з 04.09.2023 по 04.09.2023, не була визначена районом ведення воєнних дій, а тому оскаржуване рішення відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України принято на підставі та відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та пункту 24 Порядку №413.
При цьому судом першої інстанції обгрунтовано враховано, що довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2025 року № 0666/118/5849 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 04.09.2023 року по 05.09.2023 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Краматорському районі Дружківської міської територіальної громади Донецької області.
Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межу касаційного перегляду, відповідно до статті 341 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України, скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 у справі 400/11037/25 за позовом ОСОБА_1 до комісії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ЗС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін