№ справи687/881/26
№2/687/720/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року          селище Чемерівці

Чемеровецький районний суд Хмельницької області
в складі судді Горобець Н.О.,

справа № 687/881/26;

сторони та інші учасники справи:
позивач – ТОВ «ФК «Технофінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (письмове провадження) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В липні 2026 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» (далі - ТОВ «ФК «Технофінанс») звернулось до Чемеровецького районного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 24.10.2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики «ТехноСмарт» №2862223240-051633.
Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 14160,00 грн, строком на 360 днів, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 346,75% річних, що становить 0,95 % на день. Комісія за видачу позики становить 18% від суми позики, нараховується одноразово кредиту та підлягає сплаті в момент надання позики.
Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за договором у розмірі 51237,96 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 14160,00 грн, заборгованість за процентами – 29997,96 грн, заборгованість по штрафу – 7080,00 грн.
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідачки 51237,96 грн заборгованості, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідач відзиву на позов не подала.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Представник позивача, разом з поданням позовної заяви подав також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Чемеровецького районного суду від 22.07.2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано АТ«ПУМБ» надати суду виписку по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 
11.09.2026 розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
24 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та ОСОБА_1 у вигляді електронного договору укладено Договір позики «ТехноСмарт» № 2862223240-051633, відповідно до умов якого, позикодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 14160,00 грн на умовах строковості, оплатності та поверненності, а позичальник, у встановлений цим договором строк та на визначених цим договором умовах, зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісію за користування позиченими коштами.
Сума позики складається з двох частин: одна частина в розмірі 12000,00 грнвидається позичальнику шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , а інша частина в розмірі 2160,00 грн. утримується позикодавцем із суми позики в порядку зарахування однорідних зустрічних грошових вимог в рахунок оплати комісії за видачу позики відповідно до положень п.2.6.2 цього Договору (п.2.1 Договору позики).
Відповідно до п.2.3 Договору позики строк кредитування (строк позики) за цим договором складає 360 календарних днів та складається з пільгового періоду кредитування з 24.10.2024 року по 22.11.2024 року, та поточного періоду кредитування з 23.11.2024 року по 18.10.2025 року. По закінченню вказаного терміну позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 18.10.2025 включно.
Підпунктом 2.3.1 Договору позики сторони визначили, що пільговий період користування сумою позики складає 30 календарних днів та включає період від дати видачі суми позики до 22.11.2024 року – дати першого обов`язкового платежу. Поточний період складає 330 календарних днів та починає свій перебіг з дня наступного за днем першого обов`язкового платежу і закінчується 18.10.2025 року (дата повернення). При цьому, поточний період строку кредитування містить дати чергових обов`язкових платежів, які обов`язкові для позичальника та визначені в Графіку платежів.
У разі затримання позичальником сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, позикодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану Позичальником Товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контакті дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання позикодавцем електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення (виплату) кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від позичальника повідомлення про таку вимогу (п.п.2.3.2 Договору позики).
Згідно з п.2.5 Договору позики за користування позикою позичальник, починаючи від дня видачі позики, щоденно сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою 346,75% річних протягом всього строку кредитування, що за базовим розміром становить 0,95% на день від суми позики. Нарахування процентів проводиться щоденно на суму залишку заборгованості за позикою на початок дня. Нарахування процентів за користування позикою повністю і остаточно припиняється в останній день повернення позики 18.10.2025.
Одноразова комісія за видачу позики у розмірі 18% від суми позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання позики, шляхом її утримання позикодавцем із суми позики, згідно п. 2.6.3 Договору.
Пунктом 6.4 Договору позики сторони погодили, що у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у вигляді штрафу, що нараховується в такому порядку: на 2 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 1416,00 грн. (з розрахунку: сума Позики * 10%); на 5 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 2124,00 грн (з розрахунку: сума Позики * 15%); на 10 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 3540,00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%).
Договір позики, підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора«E1c2Rt». 
В розділі 12 «Реквізити та підписи сторін» вказаний номер електронного платіжного засобу відповідача № НОМЕР_1 .
До Договору позики додано також паспорт споживчого кредиту Договору позики «ТехноСмарт», який підписаний електронними підписами сторін, зокрема відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора.
ТОВ «ФК «Технофінанс» перерахувало кошти в загальній сумі 12000,00 грн. на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується Платіжним дорученням № 20357 від 24.10.2024 року.
Повідомленням АТ «ПУМБ» від 27.07.2026 року та випискою по банківській карті № НОМЕР_2 за період з 24.10.2024 року по 30.10.2024 року підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 , на яку 24.10 2024 року зараховано 12000,00 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. 
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строк, протягом якого вони мають бути здійсненні

Суд встановив, що між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Технофінанс» було укладено Договір позики «Техно Смарт» № 2862223240-051633 від 24 жовтня 2024 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Технофінанс» надало відповідачцістроком на 360 днів кошти в сумі 14160,00 грн, з яких 12000,00 грн перераховано на карту відповідачки, а 2160,00 грн зараховано в рахунок оплати комісії на надання кредиту.
24 жовтня 2024 року кредитні кошти в сумі 12000,00 грн були перераховані відповідачці. Отже, факт отримання відповідачкою коштів у ТОВ «ФК «Технофінанс» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачкою.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 2862223240-051633 від 24 жовтня 2024 року вбачається, що загальний заборгованість складається із основного боргу – 14160,00 грн, процентів за період з 24.10.2024 по 03.06.2025 – 29997,96 грн, штрафу – 7080,00 грн, а всього 51237,96 грн.

При вирішенні питання щодо розміру заборгованості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів`продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Частинами першою, другою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України «Про споживче кредитування`визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із матеріалів справи слідує, що умовами договорупозики, передбачено нарахування комісії за видачу кредит в розмірі 2160,00 грн. 
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого нарахована у позивача відсутні підстави нараховувати комісію за надання кредит в сумі 2160,00 грн.

Щодо вимог про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.
Заявляючи вимогу про стягнення штрафу позивач покликався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, на підставі якого, на думку позивача, дозволено здійснювати нарахування штрафу за договорами про споживчий кредит.
Проте поза увагою позивача залишились положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно яких: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 7080,00 грн штрафу підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідачки.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що проценти, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідачки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наданий суду розрахунок заборгованості не відповідає закону.
За таких обставин суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок, вважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Так, у період з 24.10.2024 року по 03.06.2025 року заборгованість відповідачки за нарахованими процентами становить 25422,00 грн (223 дні х 114,00 грн (0,95% від тіла кредиту 12000,00 грн).
Отже, загальний розмір заборгованості становить 37422,00 грн, що складається із: тіла кредиту – 12000,00 грн, процентів – 25422,00 грн.

За таких обставин, позовна заява ТОВ «ФК «Технофінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 37422,00 грн.

Розподіл судових витрат.
При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 51237,96 грн. та задоволено на суму 37422,00 грн, тобто на 73,04 % (37422,00х100:51237,96). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1944,62 грн (2662,40х73,04%) та витрати на правничу допомогу в сумі 3652,00 грн (5000,00х73,04%).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 280-286 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» 37422 (тридцять сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 00 коп. заборгованості за договором позики «ТехноСмарт» № 2862223240-051633 від 24 жовтня 2024 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» судовий збір в сумі 1944 (одна тисяча дев`ятсот сорок чотири) гривні 62 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс», місце знаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Глобинська, 2, офіс 207/2, код ЄДРПОУ 43868852.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_3 .

Суддя          Н.О. Горобець