Справа № 607/14047/25 
Категорія 54 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання припинення обтяження рухомого майна, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до АТ «ПУМБ» про визнання припинення обтяження рухомого майна, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що є законним та добросовісним набувачем і зареєстрованим власником транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, тип кузова - легковий седан-В, 2007 року випуску, номер шасі (VIN) - НОМЕР_1 , який вперше було зареєстровано в Україні 15.07.2008. З 09.06.2016 право власності на зазначений автомобіль зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим 09.06.2016. Придбання автомобіля здійснювалося ним на абсолютно законних підставах. На момент реєстрації на нього транспортного засобу у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) жодних відомостей про наявність будь-яких обтяжень або обмежень на розпорядження ним не містилося ані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (ДРОРМ), ані в Реєстрі заборон відчуження транспортних засобів. Ця обставина є прямим свідченням добросовісності позивача як набувача майна, оскільки він не міг знати і не знав про наявність будь-яких обтяжень на момент придбання та реєстрації автомобіля. Про існування обтяження у формі застави на вказаний транспортний засіб позивач дізнався лише після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 13.05.2025 у справі № 607/2633/25, яким позивачу було відмовлено у позові до Тернопільського відділу державної виконавчої служби (ВДВС) про зняття арешту. У вказаному рішенні суд встановив, що 19.04.2024 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано запис про заставу транспортного засобу RENAULT MEGANE з VIN-номером НОМЕР_1 , який було вчинено на підставі договору застави від 22.10.2009, серії № 8210557, який був укладений між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (яке виступало як обтяжувач) та ОСОБА_2 (як боржником), який, наскільки відомо позивачу, був попереднім власником зазначеного автомобіля. Позивач зазначає, що не є і ніколи не був стороною зазначеного договору застави, не виступав поручителем або співзобов?язаною особою за цим договором. Більше того, він не укладав із АТ «ПУМБ» жодних правочинів, які б могли створити для нього будь-які зобов`язання, забезпечені вказаною заставою. Відтак, він не несе жодних зобов`язань, забезпечених цією заставою, і відповідно не повинен відповідати за боргами попереднього власника. Зміст та умови договору застави від 22.10.2009 № 8210557 позивачу абсолютно невідомі. Водночас, з моменту укладення зазначеного договору застави (22.10.2009) минуло більше 15 років. На теперішній час відсутні будь-які відомості про існування основного зобов`язання, яке було забезпечене цією заставою. Такий значний проміжок часу, що минув з дати укладення договору застави, дає всі законні підстави вважати, що основне зобов`язання, яке забезпечувалось цією заставою, припинилося, а відтак, застава як похідне забезпечення (акцесорний договір), також припинилася. Таким чином, наявність запису про обтяження рухомого майна позивача в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є абсолютно безпідставним тягарем щодо його права власності. Це прямо порушує його права як добросовісного набувача та унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, що є прямим порушенням статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України. Без зняття цього обтяження позивач не може повноцінно реалізувати своє право власності, зокрема, відчужити автомобіль. На підставі викладеного позивач звернувся із даним позовом до суду та просить: 
- визнати обтяження рухомого майна, а саме транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , зареєстроване 19.04.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, таким, що припинилося у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, яке було забезпечене договором застави від 22.10.2009, серія № 8210557;
- зобов`язати АТ «ПУМБ» (код ЄДРПОУ14282829) подати державному реєстратору заяву про припинення обтяження та виключення відповідного запису про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо вказаного транспортного засобу.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2025 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 головуючим суддею визначено Ковбасюк О.О.
Ухвалою суду від 25.08.2025 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 17.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано в АТ «ПУМБ» належним чином засвідчену копію договору застави від 22.10.2009 №8210557, який став підставою для реєстрації 19.04.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження спірного транспортного засобу.
Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не подав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Разом із цим, 19.11.2025 від представника відповідача до суду надійшла заява, у якій повідомлено про неможливість надання доказів на виконання ухвали суду від 17.09.2025 у зв`язку з їх відсутністю у відповідача. 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, представники сторін подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
З огляду на наведене, суд постановив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними матеріалами. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, тип кузова - легковий седан-В, 2007 року випуску, номер шасі (VIN) - НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим 09.06.2016.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на порушення його прав як власника вказаного транспортного засобу внаслідок наявного в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про обтяження такого рухомого майна.
Факт наявності вказаного обтяження був встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2025 у справі № 607/2633/25 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття виконавчого провадження з рухомого майна, зі змісту якого вбачається, що із інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна встановлено обтяження автомобіля RENAULT MEGANE, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2007, зареєстроване 19.04.2024 як застава рухомого майна за договором застави від 22.10.2009 серії 8210557, обтяжувач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк, боржник - ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до змісту заявлених позовних вимог позивач просить суд: 
1) визнати обтяження рухомого майна, а саме транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , зареєстроване 19.04.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, таким, що припинилося у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, яке було забезпечене договором застави від 22.10.2009, серія № 8210557;
2) зобов`язати АТ «ПУМБ» (код ЄДРПОУ14282829) подати державному реєстратору заяву про припинення обтяження та виключення відповідного запису про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо вказаного транспортного засобу.
Вирішуючи обґрунтованість таких вимог позивача та ефективність обраного ним способу захисту своїх прав, суд враховує наступне. 
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п.40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п.89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (п.7.23)).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19, п.77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц).
При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №523/8951/20 (провадження № 61-10813св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Як встановлено судом, щодо належного позивачу транспортного засобу RENAULT MEGANE, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2007 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявний запис про обтяження, вчинений 19.04.2024 як застава рухомого майна на підставі договору застави від 22.10.2009 серії 8210557, за яким обтяжувачем виступало Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк, боржником - ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.
Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:
1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 
2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом
Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 у справі № 333/6700/15-ц.
Системний аналіз наведених вище правових норм та висновків Верховного Суду дає підстави для висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту його прав є неефективним, оскільки належним способом захисту у даному випадку, із урахуванням встановлених вище обставин справи, є звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним позивачу транспортним засобом, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог із зазначеної підстави.
Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача. 
Таким чином, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання припинення обтяження рухомого майна, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
- позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
- відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, код ЄДРПОУ 14282829.
Повний текст рішення складено 22.06.2026.

Суддя | О. О. Ковбасюк