Справа № 732/904/26 
Провадження № 2/732/555/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді – Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши в залі суду в м. Городня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 37, офіс 535, код ЄДРПОУ 38962392) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» через свого представника Антоненка Андрія Володимировича звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19651,44 грн, яка складається із: 14310,68 грн – заборгованості за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованості за процентами; 931,17 грн – 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 та 2989,10 грн – інфляційних втрат за період 05.03.2020 по 23.02.2022. Також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 2662,40 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 травня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір №0032494 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. ОСОБА_1 підписанням Заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.
За умовами Заяви-договору №0032494 від 30.05.2019 відповідачу було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка – 18 % річних, тип ставки – фіксована, разова комісія при видачі кредиту – 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту – 3 % від суми наданого кредиту.
05 березня 2020 року між АТ «РВС Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1. Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Заявою-договором № 0032494 від 30.05.2019 на загальну суму 19423,49 грн, з яких: 14310,68 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами; 3692,32 грн – заборгованість за комісією. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання в сумі 15731,17 грн, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 нараховані 3 % річних у розмірі 931,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 2989,10 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 19651,44 грн, з яких: 14310,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами; 931,17 грн – 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 та 2989,10 грн – інфляційні втрати за період 05.03.2020 по 23.02.2022.
Ухвалою судді від 11 червня 2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а. с. 10).
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою його реєстрації згідно із відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 2867055 від 10.06.2026: АДРЕСА_2 (а. с. 191). Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання не отримано адресатом, наявні відмітки, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 195). 
Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Заяв чи клопотань також не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_1 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена відповідна ухвала від 10.07.2026.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Судом встановлено, що 30 травня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір № 0032494 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Договір підписаний ОСОБА_1 власноручним підписом (а. с. 175).

Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка – фіксована 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого кредиту.
Відповідач також підписав Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, що є Додатком № 1 до Заяви-договору №0032494 від 30.05.2019 (а. с. 176) та паспорт споживчого кредиту (а. с. 177).
На підтвердження виконання первісним кредитором АТ «РВС Банк» зобов`язань щодо видачі кредиту відповідачу позивачем надано копії меморіальних ордерів №5311 від 30.05.2019 та №5312 від 30.05.2019, з яких убачається, що 30.05.2019 АТ «РВС Банк» на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , були перераховані грошові кошти у сумі 15000,00 грн, призначення платежу: видача кредиту згідно кредитного договору №0032494 від 30.05.2019, а також у сумі 384,62 грн, призначення платежу: дисконт при видачі кредиту згідно кредитного договору №0032494 від 30.05.2019 (а. с. 179).
05 березня 2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, згідно з яким первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками (а. с. 136-141).
З Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до договору про відступлення права вимоги від 05.03.2020 вбачається, що АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0032494 від 30.05.2019 у загальному розмірі 19423,49 грн, з яких: 14310,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами; 3692,32 грн – заборгованість за комісією (а. с. 142-169).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 29.05.2026 заборгованість ОСОБА_1 за договором №0032494 від 30.05.2019 становить 15731,17 грн з яких: 15 14310,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами (а. с. 94-96).
З розрахунку заборгованості також убачається, що відповідачем були здійснені оплати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1073,94 грн та заборгованості за відсотками у сумі 1712,81 грн, що свідчить про його дії, спрямовані на виконання умов договору, а отже, і на визнання ним факту укладення кредитного договору.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 127/23910/14-ц (постанова від 23 грудня 2020 року), у які вказано про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання в сумі 15731,17 грн позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 нараховані 3 % річних у розмірі 931,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 2989,10 грн (а. с. 97-98).
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 19651,44 грн, з яких: 14310,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами; 931,17 грн – 3% річних за користування грошовими коштами та 2989,10 грн – інфляційні втрати. 
Суд, дослідивши умови та зміст договору №0032494 від 30.05.2019, дійшов висновку, що за своєю правовою природою правовідносини, які виникли між відповідачем у цій справі та первісним кредитором – АТ «РВС Банк» є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за наведеним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.
Доказів розірвання або визнання недійсним договору № 0032494 від 30.05.2019 (на підставі якого виникли зобов`язання у відповідача перед первісним кредитором щодо сплати кредиту) та/або договору факторингу 05/03/2020-01 від 05.03.2020 (на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним договором) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.
Розмір заборгованості відповідачем не спростований, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача суду не надано.
Враховуючи, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором №0032494 від 30.05.2019, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 14310,68 грн та сума заборгованості за відсотками у розмірі 1420,49 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 2989,10 грн та 3% річних у розмірі 931,17 грн за порушення грошового зобов`язання, то суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного

Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплатив вчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушив зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.
Як встановлено у судовому засіданні, після відступлення права вимоги первісним кредитором АТ «РВС Банк», ТОВ «ФК «Паріс» за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 нараховані інфляційні збитки у розмірі 2989,10 грн та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 931,17 грн.
Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у добровільному порядку отримані грошові кошти не повернуто та не сплачено проценти за користування ними як первісному кредитору, так і позивачу, враховуючи, що дія п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України за період нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання не розповсюджується, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині.
Задовольнивши позов, суд вирішує долю судових витрат, понесених позивачем.
Частиною 1 ст. 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, підлягають доказуванню та можуть підтверджуватися сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги №0103-2026 від 01.03.2026, укладений між адвокатом Антоненком Андрієм Володимировичем та ТОВ «ФК «Паріс» (а. с. 103-106), Додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 01.03.2026 (а. с. 109-110), свідоцтво про право на заняття Антоненком А.В. адвокатською діяльністю №2070 (а. с. 111), звіт про надання правничої допомоги №7 від 02.06.2026, згідно якого вартість наданих послуг складає 5000,00 гривень (а. с. 178).
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Разом із тим відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідачем не надані суду заперечення щодо розміру стягнення з нього витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення такого розміру з належним на це обґрунтуванням.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо необґрунтованості та неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу, спрощений порядок розгляду справи, задоволення позовних вимог повністю, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, суд доходить висновку, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, є розумним та таким, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність).
З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 11, 16, 516, 517, 536, 549, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 43, 82, 89, 128, 130, 131, 133, 137, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0032494 від 30 травня 2019 року у розмірі 19651,44 грн, з яких: 14310,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1420,49 грн – заборгованість за процентами; 931,17 грн – 3% річних за користування грошовими коштами, 2989,10 грн – інфляційні втрати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення протягом двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що він має право протягом тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення складене і підписане 10.07.2026. 

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 37, офіс 535, код ЄДРПОУ 38962392).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя А. О. Бойко