ЄУН 396/185/26
Номер провадження по справі 2/387/569/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :
головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 09.03.2026 надійшла позовна заява, в якій позивач, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 069,36 грн, за договором № 73213624 від 04.11.2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.11.2024 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем укладено договір позики № 73213624. 27.03.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, тому має заборгованість перед позивачем на загальну суму 17 069,36 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому про час та місце розгляду справи він був належним чином повідомлений. У позовній заяві зазначено, що позивач підтримує свої вимоги та не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності, зокрема щодо можливості прийняття заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся. Поштовий конверт повернувся з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Судом також здійснювалися виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, ухвалою від 25.03.2026 відкрив провадження у справі, вирішив розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2026 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є 64.92 «Інші види кредитування».
З наданої позивачем копії договору про споживчий кредит № 73213624 від 04.11.2024, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач приєднався до умов кредитування та отримав кредитні кошти.
Згідно з умовами зазначеного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (кредит), а позичальник — повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію на умовах і в строки, визначені договором.
Відповідно до пункту 2.2.1 договору сума кредиту становить 5 500,00 грн, строк кредитування згідно з пунктом 2.2.2 договору становить 30 днів.
Умовами договору також визначено розмір процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту. Відповідні умови та розрахункові показники наведені у договорі та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є його складовою частиною.
Факт укладення договору та погодження його умов відповідачем підтверджується копією договору про споживчий кредит № 73213624 від 04.11.2024, а також документами, наданими позивачем на підтвердження виникнення кредитних правовідносин.
Судом також встановлено, що 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25.
Відповідно до умов зазначеного договору факторингу первісний кредитор передав фактору за плату права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників, а фактор прийняв такі права вимоги.
На підтвердження переходу права вимоги до відповідача позивачем надано договір факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, додаткові документи до нього та Реєстр боржників №10 від 25.07.2025.
Зі змісту Реєстру боржників № 10 від 25.07.2025 вбачається, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 73213624 від 04.11.2024.
Таким чином, зазначений Реєстр боржників містить відомості, які дозволяють ідентифікувати відповідача, кредитний договір, зобов`язання за яким передано позивачу, та розмір переданої грошової вимоги.
Право позивача на звернення з вимогою до відповідача також підтверджується договором факторингу та Реєстром боржників, у яких зазначено відповідний кредитний договір та відповідача як боржника.
Судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики №73213624 від 04.11.2024 станом на 31.12.2025.
Згідно із зазначеним розрахунком, заборгованість відповідача складається із: заборгованості за основною сумою кредиту — 5 390,00 грн; заборгованості за процентами — 5 469,75 грн; заборгованості за процентами за понадстрокове користування — 5 384,61 грн; комісії за надання позики — 825,00 грн.
Загальний розмір заборгованості, визначений позивачем станом на 31.12.2025, становить 17 069,36 гривень.
З наданого розрахунку також вбачається, що зазначена заборгованість у період з 25.07.2025 по 31.12.2025 не була погашена відповідачем та залишалася несплаченою.
На підтвердження проведених нарахувань позивачем також надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, що містить розрахункові показники, визначені умовами кредитного договору.
Крім того, матеріали справи містять документи, які підтверджують рух коштів за кредитним зобов`язанням, у тому числі відомості про здійснені операції за кредитом, надані позивачем на підтвердження факту виникнення та виконання кредитних правовідносин.
Отже, сукупністю наданих доказів, а саме договором про споживчий кредит № 73213624 від 04.11.2024, документами щодо його укладення та умов, договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, Реєстром боржників № 10 від 25.07.2025, розрахунком заборгованості станом на 31.12.2025, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та документами щодо руху коштів, підтверджується факт виникнення у відповідача кредитного зобов`язання та переходу права вимоги за ним до позивача.
Водночас суд враховує, що сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є первинним доказом виникнення зобов`язання, а підлягає оцінці у сукупності з договором про споживчий кредит, документами щодо його виконання та документами, які підтверджують перехід права вимоги.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та підписаний сторонами.
За змістом статей 626 та 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору складається з умов (пунктів), визначених на розсуд сторін та погоджених ними, а також обов`язкових умов, передбачених законодавством.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено істотні умови договору, які включають предмет договору, умови, визначені законом як істотні для договорів даного виду, та інші умови, щодо яких необхідно досягти згоди сторін.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а при їх відсутності – відповідно до звичаїв ділового обороту. Стаття 525 ЦК України передбачає недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання.
Відповідно до статей 1048 та 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Закон України «Про споживче кредитування» встановлює додаткові вимоги щодо письмової форми укладення договору та надання споживачу інформації про кредит (ч.2, 6 ст.9; ст.13). Положення Закону дозволяють укладати договори про споживчий кредит у електронній формі за умови дотримання встановлених правил оформлення, включно з електронними підписами та одноразовими ідентифікаторами.
Встановлено, що 19.11.2024 між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" укладено кредитний договір № 73884578, при цьому відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору та погодилася з ними.
Згідно зі ст. 1077–1082 ЦК України, договір факторингу передбачає передачу прав вимоги від одного суб`єкта (клієнта) до іншого (фактора). Подані позивачем документи підтверджують перехід права вимоги від ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" до позивача – ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів»".
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
З наведених норм вбачається, що укладення договору про споживчий кредит у електронній формі не суперечить вимогам законодавства, за умови дотримання особливостей його укладення в такій формі.
Отже суд з`ясував, що 04.11.2024 між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договір про споживчий кредит та відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами та прийняла їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою договору позики та отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору відступлення права вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договором позики, до позивача у справі.
Водночас вирішуючи питання щодо заявленої позивачем до стягнення заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом у розмірі 5 384,61 грн, суд виходить із такого.
Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 73213624 від 04.11.2024 строк кредитування становить 30 календарних днів, а дата повернення кредиту — 04.12.2024. Договором передбачено процентну ставку за понадстрокове користування кредитом у розмірі 2,7 % за кожен день такого користування.
Разом із тим зазначена умова договору підлягає застосуванню з урахуванням імперативних положень законодавства, чинного на час виникнення та виконання спірного зобов`язання.
Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Судом встановлено, що кредитний договір укладений 04.11.2024, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а заявлені до стягнення проценти за понадстрокове користування нараховані за період після закінчення встановленого договором строку кредитування.
При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач визначає суму 5 384,61 грн саме як «заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою», тобто ця сума виникла не за правомірне користування кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку кредитування, а у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення кредиту.
Отже, за своєю правовою природою зазначене нарахування пов`язане саме з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що після закінчення встановленого договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти як плату за правомірне користування кредитом припиняється. Проценти, які можуть бути передбачені договором за період після закінчення строку кредитування, можуть мати правову природу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та підлягають оцінці, зокрема, за правилами статті 625 ЦК України.
Разом із тим пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною імперативною нормою, яка на період дії воєнного стану звільняє позичальника за кредитним договором від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати встановлених договором платежів, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 03 червня 2026 року у справі № 686/34448/24 також наголосив, що сторони не можуть договором виключити застосування імперативних законодавчих обмежень щодо відповідальності позичальника у період дії воєнного стану.
Таким чином, посилання позивача на умову договору про нарахування 2,7 % за кожен день понадстрокового користування не може бути підставою для стягнення відповідної суми, оскільки така умова застосовується до наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, а позичальник у відповідний період звільнений законом від такої відповідальності.
Крім того, саме погодження сторонами відповідної умови договору не є достатньою підставою для її застосування, оскільки свобода договору не дає сторонам можливості відступати від імперативних положень законодавства, які встановлюють спеціальні гарантії та обмеження відповідальності позичальника.
За таких обставин суд доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача 5384,61 грн заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за надання позики у розмірі 825,00 грн суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб. ?
Отже, положення Закону України «Про споживче кредитування» пов`язує можливість включення комісії до загальних витрат споживача не лише з фактом її передбачення у тексті кредитного договору, а й з її призначенням як плати за відповідну послугу.
Відповідно до пунктів 9, 10 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит мають бути зазначені, зокрема, денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом, а також порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності).
При цьому відповідно до частини шостої статті 12 зазначеного Закону споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, зазначених у договорі, крім платежів, які відповідно до цього Закону не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними, а договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним
Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за надання позики кредитодавцем встановлено комісію у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 825,00 гривень.
Разом з тим, позивачем не зазначено, яку саме окрему додаткову чи супутню послугу було надано відповідачу за цю комісію, у чому полягав її зміст, яким був результат її надання та які саме дії кредитодавця виходили за межі безпосереднього надання відповідачу грошових коштів у кредит.
Саме перерахування кредитодавцем суми позики на користь позичальника є виконанням основного обов`язку за договором про споживчий кредит та саме по собі не свідчить про надання позичальнику окремої додаткової чи супутньої послуги, за яку може встановлюватися додаткова плата.
Такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо необхідності встановлення того, яка саме послуга фактично надається споживачу за комісійну винагороду. Верховний Суд, зокрема, виходить із того, що плата не може встановлюватися за дії кредитодавця, які за своєю суттю не є самостійною послугою для споживача.
У даному випадку доказів фактичного надання відповідачу будь-якої самостійної додаткової або супутньої послуги, за яку договором передбачено сплату 825,00 грн, матеріали справи не містять.
При цьому сама назва платежу – «комісія за надання позики» – не підтверджує надання окремої послуги, оскільки безпосередньо надання позики є предметом договору про споживчий кредит та основним обов`язком кредитодавця, а не додатковою послугою.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що позивачем не доведено, що комісія у розмірі 825,00 грн є платою за фактично надану відповідачу додаткову чи супутню послугу, а тому правові підстави для її стягнення відсутні.
За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 825,00 грн комісії за надання позики слід відмовити.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови договору про споживчий кредит, не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та сплати передбачених договором платежів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 73213624 від 04.11.2024 підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 73213624 від 04 листопада 2024 року у загальному розмірі 10 859,75 грн, яка складається з 5 390,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту та 5 469,75 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 5 384,61 грн процентів за понадстрокове користування позикою та 825,00 грн комісії за надання позики слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 10 859,75 грн при заявленій до стягнення сумі 17 069,36 грн, судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 693,85 грн, що визначається за формулою: 2 662,40 грн ? 10 859,75 грн / 17 069,36 грн = 1 693,85 грн.
ІІІ. Резолютивна частина
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 11, 207, 256, 258–259, 261, 267, 526, 549, 629, 634, 638, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263–265, 280–283 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 73213624 від 04.11.2024 у розмірі 10 859 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн 75 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 693 (одна тисяча шістсот дев`яносто три) грн 85 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" ( 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014, реквізити ІВАN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк»);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        Майстер І.П.