ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/11335/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Луцького міськрайонного суду Волинської області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-05 щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі начальнику відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області на 2024 рік (з 25.01.2024) та скасувати наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-05 відносно начальника відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 » від 11.05.2023 № 79/02-05 з 25.01.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є працівником Луцького міськрайонного суду Волинської області та працює на посаді начальника відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області з 03.10.2016.
Вказує, що згідно Наказу про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2023 №79/02-05 ОСОБА_1 було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 36 відсотків посадового окладу, як такій, вислуга років якої на державній службі станом на 11.05.2023 становить 12 років. 
В подальшому Наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 № 27/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років» на підставі пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» ОСОБА_1 було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі на 2024 рік (з 25.01.2024) у розмірі 24 відсотків посадового окладу, оскільки вислуга років якій на державній службі становить 12 років. Тобто, при розрахунку надбавки відповідачем були застосовані приписи абзацу 2 пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX, у якому зазначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. 
Вважаючи, що внаслідок таких протиправних дій були порушені права позивачки на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантовані статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу» вона звернулася до суду з цим позовом. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу без розгляду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 про повернення позовної заяви залишено без змін. 
Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.03.2026 ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 скасовано, а справу №140/11335/24 направлено до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження в справі.
06.04.2026 вказана справа надійшла до Волинського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Луцький міськрайонний суд Волинської області, отримавши ухвалу про прийняття справи до провадження, відзив на позов не подав.
Інші заяви по суті спору на адресу суду від учасників справи не надходили.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу забезпечення розгляду цивільних справ та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області з 03.10.2016, що підтверджено довідкою відповідача від 16.09.2024 №02-24/30/2024. 
Наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2023 №79/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 » з 11.05.2023 позивачу встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 36 відсотків посадового окладу (необхідний стаж роботи станом на 11.05.2023 становить 12 років).
Наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 №27/02-5 «Про встановлення надбавки за вислугу років» на підставі пункту 12 «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX державним службовцям суду згідно з додатком з 25.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі, зокрема ОСОБА_1 у розмірі 24 відсотків посадового окладу.
Не погодившись із наказом в частині, яка її стосується, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі №889-VIII (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У статті 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець»; ним є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина перша статті 50 Закону №889-VIII).
Згідно із частиною другою статті 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Тож заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із частиною першою статті 46 Закону №889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Розмір такої надбавки за приписами частини першої статті 52 Закону №889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас 01 січня 2024 року набрав чинності Закон №3460-ІХ, у пункті 10 розділу «Прикінцеві положення» якого законодавець визначив, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.
Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Норми Закону №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
На переконання позивача, з набранням 01 січня 2024 року чинності Законом №3460-ІХ (зокрема, пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення») указаний закон та Закон №889-VIII по-різному врегульовують питання визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, чим створено колізію в національному законодавстві, й у такому випадку для її подолання слід застосовувати спеціальні норми, тобто приписи Закону №889-VIII.
У цьому контексті необхідно зазначити, що за наявності колізії норм у законодавстві зміст однієї норми права повністю чи частково заперечує зміст іншої, що призводить до ситуації, за якої правовідносини по-різному регулюються окремими нормами; її різновидом є змістовна колізія (між загальними і спеціальними нормами права).
Розрізняють також конкуренцію правових норм, не пов`язану з колізією в законодавстві, яка виникає тоді, коли норми права прямо не суперечать одна одній. Така конкуренція правових норм має місце в ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми, які за своїм змістом не суперечать одна одній, мають тісний взаємний зв`язок і залежність.
Питання визначення порядку обчислення надбавки за вислугу років державним службовцям та її максимального розміру з 01 січня 2024 року вирішувалося Верховним Судом у зразковій справі №240/7215/24.
Велика Палата Веховного Суду у постанові від 19 лютого 2026 року у зразковій справі №240/7215/24 виходила з того, що пізніше прийнятим Законом №3460-ІХ надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. До того ж у цьому Законі визначено, що норми раніше прийнятого Закону №889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
З наведеного логічно випливає, що норми Закону №889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать закону про Державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону №3460-ІХ.
Таке тлумачення дозволяє зробити висновок, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону №3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону №889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для регулювання цих відносин.
Велика Палата Верховного Суду визнала існування конкуренції правових норм, яка не пов`язана з колізією у законодавстві, втім, вирішуючи її, знову ж таки потрібно враховувати те, що частина перша статті 52 Закону №889-VIII з 01 січня 2024 року з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.
Тож визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2024 року врегульоване винятково Законом №3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається. Регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років у відповідному бюджетному періоді має здійснюватися з урахуванням спеціальних положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якими тимчасово зупинено дію положень Закону №889-VIII, а тому такі приписи підлягають застосуванню суб`єктами владних повноважень до моменту їх визнання неконституційними у встановленому законом порядку. Предметом розгляду у справі є перевірка правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень при застосуванні чинного законодавства. Натомість питання відповідності Конституції України положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік не належить до повноважень адміністративних судів, оскільки вирішення питання про конституційність законів віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Відтак, адміністративний суд при вирішенні спору виходить із презумпції конституційності закону та застосовує чинні норми законодавства.
У згадуваній постанові від 19 лютого 2026 року у справі №240/7215/24 Велика Палата Верховного Суду в узагальнених висновках зазначила, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX - на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Розглядувана справа за наведеними у пункті 151 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №240/7215/24 ознаками є типовою: позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач; предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік; спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX; предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону №889-VIII на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
За приписами частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Отже, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 лютого 2026 року у зразковій справі №240/7215/24, та зважаючи на чинність пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №889-VIII, який не визнаний неконституційним у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Луцький міськрайонний суд Волинської області (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Конякіна, 3, код ЄДРПОУ 02890417).

Суддя А.Я. Ксензюк