Справа № 344/8278/25 
Провадження № 2/344/601/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав 
В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Дзундза Ольга Петрівна звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що у 2011 році між сторонами було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/1613/16-ц від 01.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Аліменти відповідач платить не регулярно. Але найважливішим є те, що відповідач не спілкується з сином, не бачиться з ним, не бере участі у його житті, не цікавиться його здоров`ям та успіхами, не сприяє його духовному та фізичному розвитку не вітає дитину з днем народження і взагалі самоусунувся з життя дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Позивач вважає, що достовірно довела, що ОСОБА_2 , вихованням своєї неповнолітньої дитини не займається, свідомо протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її розвитку та становленню, у зв`язку з чим наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини (а.с.1-4).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Зобов`язано Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25).
16.06.2025 року відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Вінтоняк Назарій Михайлович подано відзив на позов у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Відзив мотивує тим, що позивач жодним чином не підтверджує факт, що вказує на не регулярну сплату аліментів, при цьому банківськими квитанціями підтверджується регулярність таких платежів.
Після розірвання шлюбу з червня 2016 року по серпень 2019 року відповідач перебував за межами території України. Після повернення в Україну намагався зв`язатися з позивачем для зустрічі з сином, проте отримав відмову, подальші спроби зустрічі також супроводжувалися перешкодами зі сторони позивача. Спроби врегулювати питання стосовно порядку участі відповідача у спілкуванні з сином мирним шляхом не призвели до результату.
ОСОБА_2 не мав змоги приймати участь у вихованні сина та спілкуватися з ОСОБА_4 , внаслідок чого був змушений звернутись до органу Опіки та піклування для встановлення порядку участі у вихованні сина.
За результатами його звернення було прийнято рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.03.2020 року №301 та встановлено порядок участі батькові ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щоп`ятниці з 16 год до 20 год.
Через створення перешкод матір`ю ОСОБА_1 у виконанні даного рішення, ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди та не перешкоджати батькові ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час розгляду позовної заяви ОСОБА_2 судом було встановлено: «Позивач, який є батьком дитини, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Доказів негативної характеристики особи Позивача суду не надано. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, Судом не встановлено, Відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять».
Відтак, рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2021 року у справі № 344/8791/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, Суд вирішив зобов`язати ОСОБА_1 , усунути ОСОБА_2 , перешкоди та не перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.
Однак, ОСОБА_1 відмовлялася виконувати рішення суду, та продовжила чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні дитини.
Через відмову Позивачки добровільно виконувати рішення суду ОСОБА_2 звернувся до виконавчої служби за примусовим виконанням зазначеного рішення суду. 
17.12.2021 року було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку зі заявою стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання, ВП № 67910972. У постанові зазначається про необхідність зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди та не перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. 
Відповідач зауважує, що Позивач жодного разу не виконала прийняте рішення Івано-Франківського міського суду від 27.07.2021 року та не забезпечила участь батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5 та не надавала можливість спілкуватись з ним.
Позивач навмисно обмежує спілкування Відповідача з його сином, що і стало перешкодою у відвідуванні Відповідачем навчальних закладів та закладів медичної допомоги. Висновки вихователів, працівників ліцею та лікаря-педіатра, що Відповідач не бере участі у вихованні сина є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, адже вихователі, працівники ліцею та лікар-педіатр не слідкують за комунікацією Відповідача з його сином поза закладами освіти та медичної допомоги, вони зробили такий висновок зі слів Позивача.
Що стосується доданих до матеріалів справи комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проведеної Центром психологічної допомоги дітям «Серденько», сторона відповідача вважає, що дані докази не слід брати до уваги оскільки вони не містять жодних відомостей про особу, яка видала вищезазначені характеристики, чи має дана особа відповідний сертифікат, який надає їй право складати такого роду документи.
Відповідач зацікавлений у спілкуванні із сином, та свідомо не ухиляється від спілкування та участі у вихованні ОСОБА_3 , натомість ОСОБА_1 протягом тривалого часу створювала перешкоди для спілкування батька з сином та ухилялася від виконання рішень щодо забезпечення його участі у вихованні сина (а.с.35-40).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.11.2025 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради у судове засідання (а.с.97).
26.01.2026 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради долучено до матеріалів справи витяг з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.107).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 року клопотання представника позивача про виклик та допит свідків задоволено, крім того з метою з`ясування думки дитини щодо спору, позивачу слід забезпечити явку ОСОБА_3 , 2012 року народження до суду (а.с.127-128).
Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві. 
Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов.
Представник третьої особи заперечила щодо задоволення позовних вимог, з мотивів викладених у письмовому висновку.
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.03.2016 року шлюб між сторонами зареєстрований 30.06.2011 року у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №901 розірвано. Малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с.9-10).
Довідкою виданою у лютому 2016 році зав. ДНЗ №11 «Пізнайко» підтверджено, що ОСОБА_3 відвідує ДНЗ №11 «Пізнайко» групу №12 «Метелик» з 02.09.2015 року. До дитячого садка дитину приводить мама або бабуся, приходить в групу доглянутий, фізичний розвиток відповідає віку, під час перебування в групі дитина буває неспокійна, тривожна, часто плаче. Тато в садок не навідується та не цікавиться дитиною (а.с.11).
Відповідно до психологічної характеристики виданої 22.02.2016 року практичним психологом та завідуючим ДНЗ №11 «Пізнайко» ОСОБА_3 важко адаптується до умов дошкільного навального закладу оскільки несистематично відвідує ДНЗ у зв`язку з хворобою. У дитини спостерігається підвищений рівень тривожності. Дитина при виконанні будь-якого завдання напружена та скута. Іноді ОСОБА_6 стривожений та схвильований, важко переносить чекання. Дитина частенько ляклива, легко засмучується. Засинає не швидко, спить неспокійно, часто прокидається. На думку матері, причиною такої поведінки стала ситуація, яка нещодавно виникла у їхній сім`ї, де дитина часто перебувала в сутичках та негараздах.
Також за даними обстеження у дитини спостерігається тісний контакт із матір`ю. Дитина при розмові та на малюнку часто згадує про маму, яка завжди обіймає, цілує, леліє. Про батька хлопчик згадує рідко, називаючи його по імені – Тарас. Відгукується ОСОБА_7 про тата не зовсім приязно, оскільки говорить про негативні вчинки по відношенню до матері, однак дитина любить батька і впевнена, що батько його теж (а.с.12).
Згідно характеристики ОСОБА_3 , учень 2-Б класу, характеризується позитивно, має навчальні досягнення достатнього рівня, бере активну участь у громадському житті класу. Мама приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху, приймає активну участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику (а.с.13).
Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.03.2020 №301 встановлено порядок участі батькові ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16 год до 20 год.(а.с.41).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.07.2021 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди та не перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.
Крім того, у рішенні зазначено «в ході розгляду даної цивільної справи, Судом як із пояснень сторін, так і з матеріалів справи, встановлено, що станом на даний час між Позивачем та Відповідачем існують напружені (неприязні) стосунки, під час спільного проживання виникали конфлікти, які в тому числі у відповідний період часу були предметом аналізу правоохоронних органів, до яких зверталася Відповідач (копії відповідних заяв та інших пов`язаних документів містяться в матеріалах справи. Суд критично сприймає дані обставини, враховуючи, перш за все, їх негативний вплив на малолітню дитину, яка, як випливає з пояснень Відповідача, була свідком таких подій. Крім того, в матеріалах справи містяться психологічні характеристики дитини ОСОБА_3 , зі змісту яких, зокрема, випливає, що дитина не прив`язана до батька, не вважає його членом сім`ї, називає його по-імені «Тарас», відчуває боязнь за матір з боку негативних дій батька. В той же час, в ході розгляду справи Судом встановлено, що Позивач, який є батьком дитини, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Доказів негативної характеристики особи Позивача суду не надано. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, Судом не встановлено, Відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.» (а.с.42-45).
Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №67910972 від 17.12.2021 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди та не перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46).
Постановою державного виконавця від 15.02.2022 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду від 27.07.2021 року (а.с.79). 
Згідно інформації про участь батьків у вихованні ОСОБА_5 від 14.03.2025 року №10 ОСОБА_3 навчається у ліцеї №12 імені Івана Франка Івано-Франківської міської ради з першого класу. Впродовж навчання хлопця зі слів класного керівника навчанням дитини цікавилася тільки мати, ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 жодного разу не був присутній на батьківських зборах, до класного керівника за інформацією про успішність сина не звертався (а.с.14).
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , 2012 року народження, він навчається в 7-Б класі ліцею №12 імені Івана Франка Івано-Франківської міської ради. Згідно запиту були проведені психодіагностичні методики для визначення рівня взаємостосунків у сім`ї, для вивчення умов соціальної адаптації дитини, взаємин із навколишніми, емоційного стану.
Результати обстеження засвідчили, що мати для ОСОБА_8 є авторитетом, хлопчик на малюнку сім`ї зображує матір першою. Дуже позитивне ставлення до матері простежується за методикою ОСОБА_9 . Крім того, з цією методики видно, що хлопець позитивно ставиться до навколишнього світу та самого себе, товариський. У методиці «Незакінчені речення» ОСОБА_10 зазначає, що не бажає батькам зла, мріє, щоб закінчилася війна, щоб йому купили ноутбук.
Під час психологічного обстеження було виявлено, що у ОСОБА_8 простежується низький рівень тривожності, середній рівень імпульсивності, низький рівень агресивності. Хлопець добрий, чуйний, відвертий, легко йде на контакт із дорослими та однокласниками.
Зі слів хлопчика, батька він не бачить, не знає де він перебуває, батько не телефонує, не цікавиться його справами не приходить до нього (а.с.15). 
Згідно відповіді на адвокатський запит №140/69 від 11.03.2025 року ОСОБА_3 має укладену 19.10.2022 року декларацію з лікарем-педіатром СП «МДП» КНП «ЦПМКДД» педіатричного відділення №8 ОСОБА_11 . На прийом до лікаря з дитиною приходить мати ОСОБА_1 (а.с.16)
Згідно комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_8 диференційовані уявлення про себе, високий рівень усвідомленості і критичності суджень про себе, співвідношення реальних і ідеальних уявлень.
На час проведення дослідження дитина емоційно пригнічена, приземлена, присутня напруженість, нерішучість та неможливість зосередження.
Діагностовано тривожність, відчуття небезпеки, потребу турботи та догляду. Головне на даний час для ОСОБА_8 безпека, хлопчик має боязнь агресії, опирається на минулий досвід, схильний до самоаналізу, нерішучий в діях, однак спрямований на майбутнє. Присутня погана адаптованість. Проблемну ситуацію сприймає як важку та постійну, а навколишнє середовище як вороже.
За результатами діагностики батьківсько-дитячих відносин, головним членом сім`ї ОСОБА_10 вважає себе. 
Членом сім`ї дитина не вважає біологічного батька, це свідчить про травматичні переживання, відчуття небезпеки, високий рівень тривожності. Біологічний батько для дитини ж менш емоційно привабливим, можливо між ними склалися конфліктні відносини.
Психологічна гра дала можливість виявити потребу в підтримці, страх вияву емоцій перед дорослими (а.с.17-20).
Відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/975/20 виданого 07.08.2020 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття ОСОБА_2 протягом 2020 року – 2024 року належно сплачував аліменти, однак протягом 2024 року, аліментні платежі не сплачувались, загалом за рік було сплачено 3000 грн., при цьому у лютому 2025 року ОСОБА_2 майже повністю сплатив заборгованість за аліментами та надалі сплачував їх належним чином (а.с.62).
Згідно з ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , посилалася на те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, зокрема не бере участі у вихованні та догляді за сином, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує.
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначила п. 2 ч.1 ст. 164 СК України.
Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину.
ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною.
Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. 
На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього.
Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини.
ЄСПЛ, розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року).
Відповідно до висновку про позбавлення батьківських прав, яке затверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області №19 від 16.01.2026 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У висновку зазначено, що 10.11.2025 року працівниками Служби у справах дітей у присутності методиста центру практичної психології Департаменту освіти та науки ОСОБА_12 , проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході бесіди з`ясовано, що хлопчик останній раз бачився з батьком у 2019 році, тоді той сварився з мамою і йому було страшно. З того часу, ОСОБА_13 не бачив, відповідач не спілкувався з ним, не телефонував, не приходив, не дарував подарунків. Хлопчик зазначив, що у нього є інший тато, він допомагає йому з підготовкою уроків, разом гуляють, проводять вільний час. Дитина називає вітчима «тато». ОСОБА_10 знає про позов мами та підтримує його (а.с.108-116).
Органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 6 ст. 18 СК Украхни суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , суд вважає недостатньо обґрунтованим. 
У справі, що розглядається встановлено, що з часу розірвання шлюбу між сторонами у березні 2016 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Ще з часів відвідування садочку хлопчик рідко згадував про батька, називав його по імені «Тарас», при наданні своїх пояснень у судовому засіданні ОСОБА_10 зазначив, що з батьком, якого і далі називає «Тарас» не спілкується. При цьому дитина вважає своїм батьком співмешканця своєї матері, називає його «татом», зазначає, що він допомагає йому з уроками, вони разом проводять час. За час розгляду даної справи у суді відповідач не повідомив суду про вчинені ним дії, які б сприяли налагодженню стосунків з сином, на день народження, яке було за кілька дів до засідання у даній справі, дитину не привітав.
Рішення суду від 27.07.2021 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди та не перешкоджати йому у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із визначенням судом графіку зустрічей, не може бути доказом бажання ОСОБА_2 брати участь у вихованні сина. Протягом останніх п`яти років батько дитини ОСОБА_2 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач не навів аргументів та не надав доказів виконання ним обов`язків щодо догляду, розвитку, піклування дитини вчинення дій спрямованих на налагодження стосунків з сином.
У постанові від 26 квітня 2022 року в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав, керувався тим, що батько не виконував повноцінно свої батьківські обов`язки, періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних систем також не є таким виконанням обов`язків, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що у цьому випадку і відбулось - малолітня дитина фактично залишилися без батьківського піклування.
Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.
ОСОБА_3 з раннього дитинства виховується окремо від біологічного батька, не знає його та не має з ним емоційного зв`язку. Хлопчик вважає своїм батьком співмешканця матері, який фактично виконує всі батьківські обов`язки, забезпечує дитину турботою, увагою, опікою та матеріально-побутовою підтримкою. У сім`ї створено сприятливі умови для життя, розвитку і виховання дитини, в якій дитина почувається захищеною, бажаною і психологічно стабільною. Біологічний батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина, шкільному життю дитини, не цікавиться його навчанням, розвитком, успіхами та здобутками. Вихованням дитини займаються мати ОСОБА_1 та її співмешканець.
Зазначені обставини підтверджуються довідками закладу дошкільної освіти, психологічними та психолого-педагогічними характеристиками дитини, а також показами свідків та поясненнями дитини.
06.04.2026 року допитано свідка ОСОБА_14 - психолога центру психологічної допомоги дітям «Серденько», яка показала, що діагностика здійснювалась у межах зеленої кімнати, підтримала результати діагностики викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Зазначила, що дитина боїться тата, вважає його символом емоційної холодності та негативних емоцій, а мати як надійну, безпечну прихильну людину. Вважає, що такому віці варто питати дитину про можливий вид та спосіб взаємодії з батьком та про потребу у такій взаємодії.
13.05.2026 року допитано свідка ОСОБА_15 – практичного психолога ліцею №12, яка показала, що дитина позитивно ставиться до матері, вона є для нього найважливішою. Зі слів дитини він батька не знає, з ним не спілкується навіть по телефону, не знає де батько перебуває. 
На запитання представника відповідача чи можливий контакт дитини з батьком, психолог пояснив, що у такому віці (13 років) дитина вже самостійно обирає коло спілкування.
На запитання відповідача «Чи є вплив матері на дитину щодо думки про батька?» свідок повідомила, що дитина буде прислуховуватись до думки матері, та інших осіб з якими дитина проводить час для формування своєї власної думки.
13.05.2026 року допитано свідка ОСОБА_12 – методиста центру практичної психології Департаменту освіти та науки, яка дала показання, що при складанні висновку, дитина була спокійна, говорила вільно, висловлювала свою думку. ОСОБА_10 сказав, що після останньої зустрічі з батьком був наляканий, це викликало неприємні емоції.
26.06.2026 року у судовому засіданні опитано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розказав, що коли був малим тато кричав, сварив, бив маму, виганяв з хати, бачитись з татом не бажає через ці неприємні спогади, хоча мама йому казала, що він має право з ним бачитись. 
Про батька маму не питав, вона про нього не розповідала, подарунків, передач від батька не отримував, бабусю та дідуся по татовій лінії не знає, на попередньому судовому засіданні, вперше побачив чоловіка, мама сказала, що це був дідусь.
На даний час проживає з мамою і татом ОСОБА_16 , вже більше 3 років, вважає, що на даний час немає змісту відновлювати стосунки з біологічним батьком, оскільки раніше тато не виявляв такого бажання.
Верховний Суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 звертав увагу, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.
Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позову.
У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17).
У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
На думку суду, ОСОБА_2 міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дитиною, враховуючи його вік, коли контакт з батьком припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від батька.
Саме бездіяльність відповідача призвела до розриву зв`язків між ним і його сином.
Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , оскільки відповідач упродовж тривалого періоду не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-266, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав — задоволити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 — 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 17.08.2026 року. 

Суддя Пастернак І.А.