Дата документу 08.09.2026 Справа № 334/8430/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/8430/25 Головуючий у І інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1469/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Полякова О.З.,
суддів Кухаря С.В.,
Кочеткової І.В.,
секретар Волчанова І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Радостєвої Марини Володимирівни на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою,
У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Радостєвої М.В. звернулася до суду з заявою про оголошення особи померлою заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.07.2010 Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області.
18.05.2024 батько заявника – ОСОБА_3 призваний на військову службу. 
Під час виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини, за обставин безпосередньої участі в бойових діях і виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 біля АДРЕСА_1 стрілець-санітар 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зник безвісти, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 4571 від 04.09.2024 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 та сержанта ОСОБА_5 » та Актом службового розслідування від 03.09.2024.
Піж час проведення службового розслідування встановлені обставини та допитані свідки, які перебували на бойовому завданні у складі групи військовослужбовців НОМЕР_5 механізованої роти на околиці села Роботине. 
Так, солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 пояснив, що 22.07.2024 близько 3:00 год, коли військовослужбовці вийшли з позиції «ДОРАДО 17» та попрямували через лісосмугу «АГАТІС», по ним почався ворожий мінометний обстріл. Солдат ОСОБА_7 відразу доповів про подію черговому на опорно-командний пункт. Внаслідок вибуху від третього влучання солдат ОСОБА_8 отримав травми, несумісні з життям, та загинув на місці. 
З пояснень тимчасово виконуючого обов`язки командира 8 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_9 від 23.08.2024 відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 21:30 год з місця евакуації вирушила група військовослужбовців перезміни позиції відділення «ТЮЛЬПАН 4», але при заході були ворожі обстріли і вони вимушені були шукати укриття, це були солдат ОСОБА_10 , сержант ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_7 , який був провідником цієї групи. Згодом, коли настала тиша, військовослужбовці продовжили свій шлях. ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 03:15 – 04:11 на околицях пункту Роботине Пологівського району Запорізької області вони потрапили під ворожий обстріл з міномета, танка та самохідної артилерійської установки в районі вогневої позиції «ГВОЗДИКА». Пізніше вийшов на зв`язок солдат ОСОБА_7 і повідомив, що він важкопоранений, а солдат ОСОБА_10 та сержант ОСОБА_5 загинули. 
У п. 6.4 Акту службового розслідування від 03.09.2024 зазначено, що у разі евакуації тіла загиблого та отримання постанови органу досудового розслідування про ідентифікацію тіла (або) лікарського свідоцтва про смерть доповісти про це рапортом з наданням проекту наказу про загибель військовослужбовця. У зв`язку з тривалими активними бойовими діями в районі Роботине Пологівського району Запорізької області знайти і евакуювати тіла загиблих можливості не було. 
На сьогоднішній день с. Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, Зареєстрований в Міністерстві юстиції України № 380/43786 від 11.03.2025. Органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на цій території. 
Вказана обставина позбавляє можливості отримати документи, передбачені ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52 від 18.10.2000 в редакції наказу Міністерства юстиції України № 3307/5 від 18.12.2010 (лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть) та зареєструвати факт смерті померлої особи у встановленому законом порядку. 
Судово-медична експертиза смерті батька з цих же причин не проводилась. 
Тіло ОСОБА_3 перебуває на місці загибелі, а евакуація є неможливою. 
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька в певний час, однак рішенням від 15.05.2025 у справі № 334/3491/25 Дніпровський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні заяви, зазначивши, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення останнього судом померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. 
З огляду на необхідність оформлення спадкових прав, вирішення соціально-побутових питань, охорони спадкового майна, отримання передбачених законодавством виплат, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з цією заявою.
Посилаючись на означені обставини,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Радостєвої М.В. просив суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, померлим під час виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини, за обставин безпосередньої участі в бойових діях і виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 від дня вірогідної смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням від 14 квітня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Радостєвої М.В. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2026 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, посилаючись на Наказ № 376, не врахував, що він містить не лише перелік території, на яких відбуваються бойові дії, а й перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані російською федерацією. Тобто, суд фактично не досліджував обставини справи, за яких заявник ОСОБА_1 просив оголосити його батька ОСОБА_3 померлим, а зробив висновок, що подання заяви на сьогоднішній день є передчасним. 
Звертає увагу суду, що відповідно до частини 2 статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 
Рішенням від 15.05.2025 у справі № 334/3491/25 Дніпровський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті батька в певний час. У цьому рішенні суд зазначив, що з огляду на встановлені у справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть батька ОСОБА_3 , заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення останнього судом померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. 
З урахуванням висновків суду, заявник вважав, що в нього є достатньо підстав для звернення до суду з заявою про оголошення батька померлим, оскільки обставини, встановлені рішенням суду не підлягають доказуванню.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
06 липня 2026 року до апеляційного суду надійшла заява Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з проханням розглянути справу за відсутності представника Відділу.
У судовому засіданні 08 вересня 2026 року представник заявника адвокат Радостєва М.В. просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвокат Краєвська І.М. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з госпіталізацією до медичного закладу. 
Дослідивши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника заінтересованої особи.
Відповідно до положень статей 223, 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає її апеляційному розгляду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі №359/6678/19, провадження № 61-17877св23). Окрім цього слід зазначити ,що ОСОБА_2 та її представник приймали участь у суді апеляційної інстанції у судовому засіданні 07.07.2026 , надавали пояснення по суті заяви та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявник звернувся до суду передчасно, оскільки шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, на момент розгляду справи не сплив.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.07.2010 року Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області.
Колегія суддів враховує відомості, отримані на виконання повторного запиту суду до органу державної реєстрації актів цивільного стану, відповідно до яких ОСОБА_3 зазначений батьком заявника. Таким чином, неточність, допущена у відповіді на попередній запит щодо зазначення діда заявника як його батька, усунута, а факт батьківства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи.
18.05.2024 року батько заявника – ОСОБА_3 був призваний на військову службу. Під час виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини, за обставин безпосередньої участі в бойових діях і виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 біля АДРЕСА_1 стрілець-санітар 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , зник безвісти, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.09.2024 року № 4571 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 та сержанта ОСОБА_5 » та Актом службового розслідування від 03.09.2024 року.
При цьому з матеріалів службового розслідування вбачається, що зникнення ОСОБА_3 безвісти пов`язане з конкретною подією, яка відбулася 22 липня 2024 року під час виконання ним бойового завдання, а за результатами службового розслідування встановлено, що внаслідок ворожого обстрілу він отримав травми, несумісні з життям, та загинув на місці.
Той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали спільно однією родиною, з літа 2000 року, як подружжя, проте шлюб між ними не було зареєстровано. В ході судового розгляду в суді першої інстанції цей факт не заперечувався сторонами та не спростовувався представником заявника.
У даній справі, актом службового розслідування від 03.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зник безвісти, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.09.2024 року № 4571 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 та сержанта ОСОБА_5 » в населеному пункті с. Роботіно Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Тому від заявника не може вимагатися доведення факту смерті з достовірністю, яка виключає будь-яку іншу можливість розвитку подій.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Частиною третьою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Таким чином, законодавець не пов`язує можливість оголошення фізичної особи померлою виключно з достовірним встановленням факту її смерті. Правова природа цього інституту полягає саме у встановленні судом юридично значущого припущення про смерть особи за наявності сукупності обставин, які об`єктивно дають підстави вважати її загибель більш імовірною, ніж продовження життя.
При вирішенні питання про оголошення особи померлою суд має оцінити всю сукупність наданих доказів та встановити, чи дають вони достатні підстави для висновку про вірогідність загибелі особи. При цьому сама по собі відсутність безпосереднього доказу смерті не є перешкодою для застосування статті 46 ЦК України, оскільки саме на відсутність такого доказу і розрахований інститут оголошення фізичної особи померлою.
Зазначений підхід відповідає правовій природі окремого провадження у справах про оголошення фізичної особи померлою, у яких суд не встановлює факт смерті як достовірну подію, а на підставі досліджених доказів робить висновок про її вірогідність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 звернула увагу на необхідність врахування конкретних обставин справи, соціального контексту та засади справедливості при вирішенні питання про оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями. Шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, є гарантією від передчасного оголошення особи померлою, однак не може тлумачитися таким чином, щоб фактично унеможливити реалізацію прав членів сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця протягом невизначеного строку.
Подальший розвиток зазначеної правової позиції знайшов відображення в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2026 року у справі № 671/132/25, провадження № 14-22цс26. Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання про наявність підстав для відступу від висновку, сформульованого у справі № 755/11021/22, не встановила таких підстав та підтвердила сталість підходу до застосування частини другої статті 46 ЦК України. Зокрема, Велика Палата звернула увагу на те, що шестимісячний строк слід обчислювати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі у випадку зміни статусу відповідної території з території активних бойових дій на інший статус, зокрема на тимчасово окуповану територію.
Також аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень демонструє стале правозастосування положень частини другої статті 46 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в справі № 755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, слід відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі в разі зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України».
Схожі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 18 лютого 2026 року у справі № 759/22513/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Олександропілля Попаснянського району Луганської області), від 04 березня 2026 року в справі № 761/684/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 13 березня 2026 року в справі № 352/1828/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі с. Роботине Пологівського району Запорізької області).
У справі № 676/6852/25, на яку послався Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, так само як і у деяких інших справах, що перебували на розгляді в апеляційних судах (справи № 285/3927/24, 761/12540/25, 750/815/25), визначальним для початку відліку шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, є день закінчення активних бойових дій на території імовірної загибелі військовослужбовця незалежно від того, чи в подальшому такі території були звільнені від ворога, чи були окуповані.
Отже, правове значення для початку перебігу шестимісячного строку має припинення активних бойових дій на конкретній території ймовірної загибелі особи, а не припинення воєнного стану в Україні, закінчення збройного конфлікту загалом чи припинення окупації відповідної території.
При цьому визначаючи відповідну дату, суд має враховувати зміни статусу конкретної території, відображені в офіційному Переліку. Якщо після події, внаслідок якої особа загинула або зникла безвісти, статус відповідної території не змінювався, підстав для перенесення початку перебігу шестимісячного строку на пізнішу дату лише у зв`язку з подальшим перебуванням цієї території в окупації немає.
Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 зник безвісти 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу с. Роботине, та пославшись на необхідність обчислення шестимісячного строку від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі, дійшов висновку про передчасність звернення заявника до суду. При цьому суд першої інстанції не врахував фактичний статус зазначеної території та не встановив, що після 22 липня 2024 року відбулася будь-яка зміна її статусу, яка могла б визначати іншу, пізнішу дату початку перебігу зазначеного строку.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики, а офіційним джерелом відомостей про такі характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Вказаний Перелік містить відомості про статус відповідної території та відповідні дати, що дає суду можливість встановити момент припинення відповідного періоду воєнних дій на конкретній території.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією спочатку був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, із змінами і доповненнями, а тепер - наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Наказ № 376).
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з вказаного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Як убачається з чинного Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, село Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з 03.03.2022 року перебуває в тимчасовій окупації.
При цьому відомостей про зміну зазначеного статусу території після 22 липня 2024 року, зокрема її звільнення або встановлення іншого статусу із визначенням відповідної дати, Перелік не містить. Відтак у матеріалах справи відсутні відомості про настання після 22 липня 2024 року іншої визначеної офіційними даними дати, з якою можна було б пов`язувати припинення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_3 та початок перебігу шестимісячного строку.
З урахуванням встановлених у справі обставин загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання, місця такої загибелі, а також відсутності після зазначеної дати зміни статусу відповідної території, колегія суддів вважає, що підстав для визначення іншої, пізнішої дати початку перебігу шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, немає. Відтак у цій справі зазначений строк підлягає обчисленню з 22 липня 2024 року та на момент звернення заявника до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим сплив.
Оцінюючи наявність підстав для оголошення ОСОБА_3 померлим, колегія суддів виходить із такого.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України зник безвісти поблизу села Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 вересня 2024 року № 4571 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 та сержанта ОСОБА_11 » та акта службового розслідування від 03 вересня 2024 року ОСОБА_3 слід вважати таким, що зник безвісти 22 липня 2024 року під час виконання ним бойового завдання.
Із матеріалів службового розслідування вбачається, що під час виконання бойового завдання на околиці села Роботине після третього влучання ОСОБА_3 отримав травми, несумісні з життям, та загинув на місці. Вказані обставини встановлені за результатами службового розслідування на підставі пояснень військовослужбовців, які перебували разом з ним на бойовому завданні.
Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 зник за обставин, які безпосередньо та реально загрожували його життю, перебуваючи під час виконання бойового завдання в умовах безпосереднього ведення бойових дій, при цьому за результатами службового розслідування встановлено, що внаслідок третього влучання він отримав травми, несумісні з життям, та загинув на місці.
Оцінюючи докази за правилами статей 76-81 ЦПК України, колегія суддів виходить із того, що для оголошення особи померлою не вимагається достовірне встановлення факту її смерті, оскільки відповідно до частини третьої статті 46 ЦК України особа може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У цій справі сукупність досліджених доказів дає достатні та об`єктивні підстави припускати загибель ОСОБА_3 22 липня 2024 року.
Колегія суддів вважає, що встановлені обставини відповідають критеріям, передбаченим статтею 46 ЦК України, оскільки ОСОБА_3  пропав безвісти за обставин, які безпосередньо загрожували його життю, у зв`язку з воєнними діями та збройним конфліктом, а сукупність доказів дає достатні підстави припустити його загибель.
За таких обставин сукупність доказів у справі є достатньою для формування судового припущення про загибель ОСОБА_3 , а встановлені законом строки для можливості його оголошення померлим на час розгляду справи сплинули.
У цій справі суд першої інстанції неправильно застосував частину другу статті 46 ЦК України, оскільки, встановивши обставини зникнення ОСОБА_3 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання та визначивши місце його ймовірної загибелі, не врахував відсутність після зазначеної дати зміни статусу цієї території та не встановив наявності іншої, пізнішої дати, яка могла б визначати початок перебігу шестимісячного строку. За таких обставин висновок про передчасність звернення заявника до суду є помилковим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2026 рокута ухвалити нову постанову про задоволення заяви  ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Радостєвої Марини Володимирівни– задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2026 року– скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:
«Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою – задовольнити.
Оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_4 , під час виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини за безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України у селі Роботине Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області – від дня вірогідної смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 .»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 вересня 2026 року.

Головуючий

Судді